ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2043/18
Провадження №2/477/882/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю :

представника позивача ОСОБА_1,

розглядаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування належним позивачу житлом за адресою: вул.Островського (ОСОБА_4), 24, с. Мішкове-Погорілове Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить вище вказаний житловий будинок.

Відповідач ОСОБА_3 - колишній чоловік доньки позивача, з його згоди був зареєстрований, але не проживає в будинку з березня 2017 року, після припинення шлюбних відносин з його позивача донькою ОСОБА_5 Вказаним житловим будинком відповідач не цікавиться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачує, позивач позбавлений можливості використовувати свої права, що зумовлені даною власністю, в тому числі що стосуються витрат з його утримання та можливості оформлення субсидій. Вважає, що єдиним способом захисту його прав як власника вказаного будинку можливе лише з визнанням відповідача таким, що втратив право користування цим житлом.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги свого довірителя підтримав. Пояснив, що відповідач є колишнім зятем ОСОБА_2 Так, 17 листопада 2014 року було зареєстровано шлюб між відповідачем та донькою позивача ОСОБА_5 Тоді ж, зі згоди позивача, ОСОБА_3 був зареєстрований у будинку позивача. Однак їх сімейне життя не склалося та в березні 2017 року шлюбні стосунки припинені. З того часу відповідач в будинку позивача не мешкає, добровільно з реєстраційного обліку за даною адресою не знявся, що перешкоджає позивачу в оформленні субсидій, що має істотне значення.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, відзив не надіслав, про час та місце судового зсідання повідомлявся належно, в тому числі з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області веб-порталу Судової влади України (а.с. 29, 36), у звязку з чим, з урахуванням приписів частини першої ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

Житловий будинок № 24 по вул. Островського (нині ОСОБА_4) в с. Мішкове-Погорілове Вітовського району Миколаївської області належить позивачу ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 11 травня 2004 року (а.с. 16) та право позивача щодо цього майна зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації того ж дня (а.с. 17).

За даними М-Погорілівської сільської ради, у будинку позивача зареєстровані члени його сімї, а також ОСОБА_3 (а.с. 18-21).

Посилання позивача та його представника щодо підстав реєстрація відповідача в будинку ОСОБА_7, зокрема, як чоловіка доньки позивача та про розірвання 28 березня 2018 року шлюбу між ними, підтверджується рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області (а.с. 23).

Відповідно до положень ст. 264 ЦАК України, вирішуючи питання про правову норму, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, суд виходить з наступного.

Житловий будинок за адресою с. Мішкове-Погорілове по вуо. Островського, 24 Вітовського району Миколаївської області є особистою власністю позивача.

За такого суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України, які регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач не проживає у даному житловому будинку з березня 2017 року, тобто не використовує надане йому позивачем право житлового сервітуту з власної волі, отже за положеннями ч.2 ст. 405 ЦК втратив право з використання даного сервітуту та позивач вправі, як власник даного майна, не продовжувати наданого відповідачу права з житлового сервітуту, яке відповідачем не використовувалось без поважних причин, отже вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_3 також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком № 24 (двадцять чотири) по вул. Островського (ОСОБА_4) в с. Мішкове-Погорілове Вітовського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Красноярського Краю, РФ, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорті дані ЕО 352973, виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 10.07.1997 року, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, паспортні дані ЕО 515618, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 23.04.1998 року, судові витрати - судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2018 року.

Суддя Л.М. Семенова