Справа № 572/566/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу №572/566/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) на заборгованість по аліментам,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів за період з 1 вересня 2015 року по 31 січня 2018 року на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 49 443 грн., а також 15 091 грн. 19 коп. пені за прострочення сплати аліментів за цей же період.

В позовній заяві позивач посилається на ті обставини, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Однак, відповідач свої зобовязання протягом тривалого часу не виконує, через що утворилась заборгованість у розмірі 49 443 грн., яку і просить стягнути ОСОБА_1 з ОСОБА_2 Крім цього, позивач просить на підставі ст.196 СК України стягнути на її користь з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, яка обчислена позивачем з урахуванням часу прострочки (з вересня 2015 року по січень 2018 року) у розмірі 15 091 грн. 19 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Позивач пояснила, що відповідач кошти на утримання дітей не сплачує безпідставно, оскільки має таку можливість, оскільки є працевлаштованим неофіційно, однак, зароблені кошти витрачає виключно на власні потреби.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав суду відзив, відповідно до якого вказує, що він дійсно має аліментне зобовязання, яке не в змозі виконувати через незадовільний стан здоровя. Відповідно до пояснень сторони останній отримав тілесні ушкодження у 2015 році, через що має протипоказання до працевлаштування, внаслідок чого не працює, а тому має заборгованість по аліментах. Крім цього, відповідач зазначає, що правових підстав для стягнення заборгованості по аліментах у розмірі 49 443 грн. немає. З огляду на вказане, просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонам по справі виникли з приводу утримання неповнолітніх дітей в частині відповідальності платника аліментів за несплату аліментів.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК України.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В ході судового слідства достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2008 року зобовязаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця.

Вказані обставини, доводяться копією виконавчого листа, виданого Сарненським районним судом Рівненської області від 26 грудня 2008 року, а також копіями свідоцтв про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, із яких встановлено, що їх батьками є сторони по справі.

Із наданої позивачем копії довідки про склад сімї ОСОБА_1, виданої КП «Житлосервіс» 1 березня 2018 року за №2543, встановлено, що неповнолітні діти сторін по справі проживають на даний час із позивачем та знаходяться на її утриманні.

Копія розрахунку-заборгованості №2258 від 22 лютого 2018 року, виданої Сарненським РВ ДВС у Рівненській області, доводить, що ОСОБА_2 з 1 вересня 2015 року по 31 січня 2018 року аліменти на утримання неповнолітніх дітей, відповідно до виконавчого листа, виданого Сарненським районним судом Рівненської області 26 грудня 2008 року №2-1366/08 не сплачував, в звязку із чим має заборгованість по спалаті аліментів на користь ОСОБА_1 у сумі 49 443 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно має зобовязання по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей на користь позивача, які не виконує.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Однак, дійсно, пунктом 22 Постанови пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» розяснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) пені настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Таким чином, із наведених вище норм вбачається, що права на неустойку у одержувача аліментів не виникає, якщо платник аліментів доведе, що несплата аліментів була наслідком будь-якої незалежної від нього обставини.

Відповідач посилався на ті обставини, що йому було заподіяно тілесних ушкоджень, на підтвердження чого надав копію вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2014 року, із якого вбачається, що потерпілому у вказаному кримінальному провадженні 12 січня 2014 року були завдані тяжкі тілесні ушкодження.

У наданих відповідачем запереченнях проти позовних вимог ОСОБА_1 він зазначав, що внаслідок отриманих травм втратив працездатність.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 суду надані копії епікризів №773 та №10015, відповідно до яких останній дійсно перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Сарненської ЦРЛ з 12 січня по 29 січня 2014 року та у відділенні нейрохірургії Рівненської ЦМЛ з 22 травня по 2 червня 2017 року.

Однак, вказані докази втрату працездатності відповідача не підтверджують. Так, відповідно до наданого відповідачем епікрізу №773 останньому по закінченню стаціонарного лікування було рекомендовано консультацію спеціалістів-лікарів, а також обмеження фізичних навантажень протягом місяця, а відповідно до епікрізу №10015 КТ-контроль через 2 місяці.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході судового провадження позивачем доведено наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей з боку відповідача, яким, в свою чергу, не доведено поважності причин, з яких ним протяком кількох років не сплачувались аліменти, а тому вимога ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 пені на заборгованість по аліментам є обґрунтованою, а тому вказана вимога підлягає до задоволення у розмірі, вказаному позивачем, а саме у сумі 15 091 грн. 19 коп., яка обчислена із розрахунку 1% від суми заборгованості помножений на кількість днів у відповідному місяці.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам в сумі 49 443 грн.

Із наданих позивачем доказів вбачається, що дійсно з боку відповідача існує борг по аліментам на вказану суму.

Частиною 3 статті 194 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Однак, статтею 187 СК України встановлено порядок сплати аліментів за ініціативою платника або одержувача аліментів.

В даному випадку аліменти з відповідача на користь позивача були стягнуті за рішенням суду, а тому підстав для стягнення суми аліментів, яка нарахована згідно із виконавчим листом, виданим за рішенням суду, немає.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 частково є обґрунтованими і підлягають до задоволення в частині стягнення пені на заборгованість по аліментам.

На підставі наведеного, ст.ст. 180, 196 СК України, керуючись ст.ст. 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України серії МЮ № 149439) на користь ОСОБА_1 (жительки м.Сарни вул.Я.Мудрого,5/20 Рівненської області, паспорт серії СР №314178, ІПН НОМЕР_1) 15 091 гривню 19 копійок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 49 433 грн. заборгованості по аліментам відмовити, за безпідставністю заявлених вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 704 гривні 80 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області ОСОБА_5