Справа № 301/2216/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" листопада 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючого судді Марковича І.І.

при секретарі Чийпеш А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 7.10.2018 року з даним позовом посилаючись на те, що 16.01.2018 року помер її батько ОСОБА_3. На випадок своєї смерті 24.01.2007 року ним було складено заповіт, відповідно до якого позивачка успадковує після його смерті все його майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, а також все те, на що він за законами України матиме право. Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на все його майно. До складу спадщини входить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с.Приборжавське, вул. Центральна, 91. Крім того, до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,29 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (ділянка №1 площа 0,099 га, ділянка №2 - 0,108 га, ділянка №3 0,083) згідно рішення виконавчого комітету Приборжавської сільської ради від 25 травня 2001 року №33 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №040859 від 28.10.2002 року, зареєстрованого за №326, а також земельна ділянка площею 0,30 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства, наданої згідно рішення виконавчого комітету Приборжавської сільської ради від 14 лютого 2003 року №54/5/03 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №040860 від 15.03.2003 року, зареєстрованого за №327.

Позивач за померлим батьком спадщину прийняла, оскільки на день смерті проживала разом з ним та доглядала його.

Спадковий будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на забудову садиби, яке було видане згідно рішення виконкому Іршавської районної ради від 15 грудня 1962 року №5, однак належний правовстановлюючий документ за життя так і не отримав.

Відповідач ОСОБА_2 також є спадкоємцем, однак не претендує на спадкове майно.

Позивачка немає можливості як спадкоємець за заповітом оформити у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому змушена звернутися до суду за захистом свої прав.

Розгляд справи проведено у відсутності сторін відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України та поданих заяв.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

16.01.2018 року помер батько позивачки ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про його смерть серії І-ФМ №242622 від 17.01.2018 року (а. с. 6). На випадок своєї смерті 24.01.2007 року ним було складено заповіт (а.с.7), відповідно до якого позивачка успадковує після його смерті все його майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, а також все те, на що він за законами України матиме право. Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на все його майно. До складу спадщини входить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с.Приборжавське, вул. Центральна, 91. Крім того, до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,29 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (ділянка №1 площа 0,099 га, ділянка №2 - 0,108 га, ділянка №3 0,083) згідно рішення виконавчого комітету Приборжавської сільської ради від 25 травня 2001 року №33 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №040859 від 28.10.2002 року, зареєстрованого за №326, а також земельна ділянка площею 0,30 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства, наданої згідно рішення виконавчого комітету Приборжавської сільської ради від 14 лютого 2003 року №54/5/03 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №040860 від 15.03.2003 року, зареєстрованого за №327.

Позивач за померлим батьком спадщину прийняла, оскільки на день смерті проживала разом з ним та доглядала його.

Спадковий будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на забудову садиби, яке було видане згідно рішення виконкому Іршавської районної ради від 15 грудня 1962 року №5, однак належний правовстановлюючий документ за життя так і не отримав.

Відповідач ОСОБА_2 також є спадкоємцем, однак не претендує на спадкове майно, про що свідчить подана нею заява, в якій вона зазначила, що не претендує на спадкове майно та позов визнає.

Отже, позивачка - спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала разом із покійним батьком на день відкриття спадщини і не відмовилася від прийняття такої.

Згідно вимог, передбачених ст.ст.1216-1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, є «визнання права».

Керуючись ст. ст. 4,12,19,83, 175,177,184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 392, 1216, 1217, 1223, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право

власності на:

- житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Приборжавське, вул. Центральна, 91;

- земельну ділянку площею 0,29 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (ділянка №1 площа 0,099 га, ділянка №2 - 0,108 га, ділянка №3 0,083) згідно рішення виконавчого комітету Приборжавської сільської ради від 25 травня 2001 року №33 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №040859 від 28.10.2002 року, зареєстрованого за №326;

- земельну ділянка площею 0,30 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства, наданої згідно рішення виконавчого комітету Приборжавської сільської ради від 14 лютого 2003 року №54/5/03 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №040860 від 15.03.2003 року, зареєстрованого за №327.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. При цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів » № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя : І. І. Маркович