Справа № 308/3654/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2018 року (у складі судді Данка В.Й.) за позовом ОСОБА_2 до першої Ужгородської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у квітні 2017 р.

Просив визначити, що частка померлої ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на майно, яке складається із виробничих приміщень, вказаних у плані під літерами «О», «Й», «З», загальною площею 315 м2, і розташовані в м. Ужгороді по вул. Гагаріна, 11 «а»; нерухомого майна площею 303 м2 частину цеху №3 під літ. «З», площею 109.1 м2, частини будівлі складу під літ. «Й», площею 193,9 м2, що знаходиться у м. Ужгород, вул. Гагаріна, 11 «а»; нерухомого майна частини нежитлового приміщення (цеху) в цілому з цегли під літ. «З» площею 587,50 м2, яке знаходиться у м. Ужгород, вул. Гагаріна, 11 «а»; земельної ділянки площею 0,0829 га, яка розташована в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 11 «а», складала ? частину.

На обґрунтування позовних вимог указав, що є спадкоємцем частки майна померлої матері ОСОБА_5Із метою належного оформлення його спадкових прав необхідно виділити належну покійній матері частку у спільному сумісному майні подружжя.

У січні 2018 р. адвокат ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4 і ОСОБА_3, звернувся до суду із заявою про залишення указаного позову без розгляду (а.с.65-66).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2018 р. провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до першої Ужгородської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності закрито.

ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Указує, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2016 р., на яке посилається суд першої інстанції як на підставу закриття провадження у справі, ще не набрало законної сили. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив наявність спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Суд виходив із того, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2016 р. уже були вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права та передчасністю постановленої ухвали.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриття провадження у такому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

У нашому випадку тотожності позовів немає у звязку з відмінностями в субєктному складі учасників справи предметі позовних вимог.

Попри це, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження підлягає закриттю лише у випадку, якщо судове рішення набрало законної сили.

Однак, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2016 р. не набрало законної сили через оскарження його ОСОБА_2 в апеляційному порядку і розгляд справи не завершений.

Суд першої інстанції у своїй ухвалі від 05 березня 2018 р. констатував, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2016 р. уже було розглянуто питання визначення частки померлої ОСОБА_5, однак у силу вимог процесуального закону однією із обовязкових умов є набрання рішенням суду законної сили. Суд першої інстанції узагалі цієї обставини не встановлював, що і зумовило передчасність вирішення питання про наявність підстав для закриття провадження у справі.

У контексті наведеного суд першої інстанції не мав правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 318, 382, 383, 384, 389 ч.1 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повний текст судового рішення складено 31 травня 2018 року.

Судді: