Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 204/2979/16-ц

провадження № 61-14885св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Самсонової В. В. від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», банк) про стягнення коштів за вислугу років і відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2006 року його було прийнято на посаду керуючого Новомосковського відділення Акціонерного комерційного банку «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум».

Також позивач зазначав, що 13 листопада 2010 року його було переведено на посаду керуючого відділення 1406 ПАТ «Банк Форум» з посадовим окладом 5 300,00 грн.

При цьому, ОСОБА_3 вказував, що наказом від 09 вересня 2013 року його було звільнено із займаної посади.

Крім того, позивач стверджував, що положенням, затвердженим рішенням правління АКБ «Форум» від 23 січня 2007 року та погодженим рішенням спостережної ради АКБ «Форум» від 26 січня 2007 року «Про заохочення та винагороду працівників за вислугу років в АКБ «Форум», виплата у розмірі одного окладу призначається всім працівникам, які працюють в АКБ «Форум», залежно від безперервного стажу роботи в банку, які входять до спискового складу станом на 31 грудня календарного року, що минув.

ОСОБА_3, посилаючись на те, що його стаж роботи у банку становив більше 5 років, станом на 31 грудня 2010 року він був у штаті банку та мав право отримати матеріальну винагороду у розмірі одного окладу, однак відповідач своєчасно не здійснив такої виплати у зв'язку із незаконним призупиненням вищевказаного положення про заохочення та преміювання, просив стягнути з ПАТ «Банк Форум» 5 300,00 грн невиплачених коштів за вислугу років та 5 000,00 грн компенсації завданої моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звертаючись до суду із вказаним позовом у квітні 2016 року, ОСОБА_3 пропустив визначений статтею 233 КЗпП України строк, так як його було звільнено з роботи ще у вересні 2013 року, при цьому про призупинення виплат за вислугу років він був обізнаний з 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач звернувся до суду із пропуском визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України строку для звернення за вирішенням даного спору та поважності причин його пропуску не навів. Також суд заначив, що ПАТ «Банк Форум» не несе зобов'язання по виплаті ОСОБА_3 коштів за вислугу років.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у від 08 лютого 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального прав та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції помилкового застосовано до спірних правовідносин положення частини першої статті 233 КЗпП України; роботодавцем незаконно в односторонньому порядку змінено істотні умови праці в бік їх погіршення та зменшено належні йому виплати, у тому числі й за відсутності попередження у двомісячний строк; обставини щодо змін у відповідача в організації виробництва і праці, які б могли стати підставою для зменшення його розміру заробітної плати, судами попередніх інстанцій не перевірялися.

22 травня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення коштів за вислугу років і відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 березня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 06 лютого 2006 року по 09 вересня 2013 року працював у ПАТ «Банк Форум» на посаді керівника відділення (а. с. 3-4).

Також апеляційним судом встановлено, згідно з наказом ПАТ «Банк Форум» від 09 вересня 2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штату працівників).

Положенням, затвердженим рішенням правління АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», від 23 січня 2007 року, погодженим рішенням спостережної ради АКБ «Форум» від 26 січня 2007 року «Про заохочення та винагороду працівників за вислугу років в АКБ «Форум», визначено виплату щорічної винагороди за вислугу років, яка є видом матеріального заохочення, що пов'язана з тривалістю трудових відносин (а. с. 40)

Згідно з пунктом 3.1 цього положення винагорода та нематеріальне заохочення за вислугу років приурочується до дня заснування АКБ «Форум» та призначається на підставі рішення правління банку одноразово при досягненні працівником відповідного стажу роботи.

Пунктом 3.2 зазначеного положення визначено, що винагорода та нематеріальне заохочення за вислугу років призначається всім працівникам, які працюють в АКБ «Форум» в залежності від безперервного стажу роботи в банку, які входять до спискового складу головного банку та філій банку станом на 31 грудня календарного року, що минув, а згідно з пунктом 3.3 положення за безперервний стаж роботи від 5 до 10 років виплачується винагорода в розмірі 1-го посадового окладу, оголошується подяка ветерану, застосовується нагородження корпоративною відзнакою відданості банку.

Відповідно до пункту 5.1 положення до нього можуть вноситися зміни та доповнення на підставі рішення правління банку.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що загадане положення призупинено у частині щодо разових виплат та надання матеріальної допомоги з 01 липня 2010 року на підставі рішення правління АКБ «Форум» від 25 травня 2010 року.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_3 вказував на те, що оскільки він мав вислугу у банку понад п'ять років, він має право на отримання матеріальної винагороди, а зміна умов виплати такої з боку відповідача суперечить трудовому законодавству та умовам колективного договору.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною першою статті 15 «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Підпунктом 14.1.148 статті 14 ПК України також встановлено, що заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Крім того, згідно з пунктами 2.2.2 та 2.3.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, до фонду оплати праці відноситься премії та винагороди, у тому числі за вислугу років та винагороди за підсумками роботи за рік, а також щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи).

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За змістом статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Таким чином з огляду на вищеперелічені норми законодавства, що регулюють оплату праці, сума щорічної винагороди за вислугу років є складовою частиною заробітної плати (додаткова заробітна плата).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки обставинам справи та не перевірив доводів позивача, невірно застосував закон, що регулює ці відносини, пославшись лише на те, що ОСОБА_3 був обізнаний про порушення свого права з 2013 року, тому подавши позов у квітні 2016 року, пропустив тримісячний строк для звернення до суду з позовом, не врахував, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці право звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, не обмежується будь-яким строком (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 8-рп/2013).

Що стосується вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів зазначає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може за наявності для того підстав визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що при вирішенні вказаного спору посилання суду апеляційної інстанції як на підставу для відмови у позові на пропуск ОСОБА_3 строку на звернення до суду із даним позовом, визначеного статтею 233 КЗпП України, є неправильним.

Для правильного вирішення даного спору апеляційному суду належало дослідити докази у справі, надати оцінку законності постанови правління ПАТ «Банк Форум» від 25 травня 2010 року відносно призупинення відповідачем дії положення про заохочення та винагороду працівників за вислугу років з 01 липня 2010 року, наявності права у позивача на отримання винагороди за вислугу років на момент такого призупинення та встановити чи є бездіяльність відповідача щодо ненарахування позивачу винагороди за вислугу років протиправною.

Обставини в частині законності призупинення дії положення про заохочення та винагороду працівників за вислугу років ПАТ «Банк Форум» апеляційний суд визнав встановленими на підставі судових рішень у справі № 204/7246/13-ц, пославшись, зокрема на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року. В той же час, відповідно до змісту вказаної ухвали суд у справі № 204/7246/13-ц розглянув вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Банк Форум» невиплачених коштів за вислугу років (п'ять років вислуги) у сумі 5300 грн. 00 коп. і прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з ПАТ «Банк Форум» вказаної суми. Однак, у відповідності до даних Єдиного реєстру судових рішень судові рішення у справі № 204/7246/13-ц переглядались за нововиявленими обставинами. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року справу № 204/7246/13-ц передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За вищевказаних обставин з висновками апеляційного суду погодитись не можна.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, томусудові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно з'ясувати, чи є вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення коштів за вислугу років в розмірі 5 300 грн. предметом позову у справі № 204/7246/13-ц, і за наявності для того підстав вирішити питання про закриття провадження у справі у частині цих вимог або залишення їх без розгляду. У випадку відсутності підстав для закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду апеляційному суду необхідно встановити на підставі належним чином оцінених доказів обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В.Черняк