Справа № 489/387/18
Номер провадження 2/489/1075/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2018 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до відповідача з вказаним позовом, яким просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану нежитлову прибудову. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1993 році вона придбала житловий будинок із надвірними побудовами, розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Перша Інгульська, 34. В 1998 році позивач збільшила житлову площу будинку на 19,2 кв.м., за рахунок зносу кухонного очагу та переобладнання прим.1-4 та прим. 1-5 в житлове, без отримання відповідного дозволу. Крім того, позивачем було прибудовано до будинку нежитлові приміщення, а саме гараж, душ та вбиральня,які також є самозабудовними. Позивач зверталась до відповідача за дозволом на введення в експлуатацію самочинно збудованих обєктів, однак останнім було їй відмовлено через те, що ввести забудови в експлуатацію можливо лише на підставі рішення суду.

Відповідач згідно поданого відзиву проти позову заперечував та вказував, що:

-Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, суд може визнати за ним право власність на нерухоме майно, якщо самочинно збудоване на ній, не буде порушувати права інших осіб;

-Позивача відсутні право власність чи користування земельною ділянкою та кадастровий номер земельної ділянки на якому знаходиться самочинне будівництво.;

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.

01.02.2018 року Ухвалою суду було цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про захист прав споживачів, було залишено без руху та надано термін, для усунення недоліків.

13.02.2018 року Ухвала суду було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

22.05.2018 року Ухвалою суду провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про захист прав споживачів зупинити до набрання законної сили судовим рішенням за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

30.08.2018 року Ухвалою суду, провадження у справі поновлено та призначено до розгляду.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішенні справи виходить з такого.

ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 13.05.1993 р. на праві власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться у м. Миколаєві по вулиці Першій Інгульській, 34, розташований на земельній ділянці площею 751 кв.м. На момент укладення договору цей житловий будинок мав наступні характеристики: житловий будинок «А» камяний, житловою площею 38,30 кв.м., сарай «Б», огородження №2-7, замощення №І.

Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2018 року за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку, площею 751 кв.м., що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. 1 Інгульська, 34.

Разом з тим, згідно Технічного паспорту, виготовленого 02.12.2009 року, на земельній ділянці, наявні споруди, які містять ознаки самочинного будівництва, а саме: житловий будинок літ «А», в якому житлова площа збільшена на 19,32 кв.м., за рахунок зносу кухонного очагу та переобладнання прим. 1-4 та прим. 1-5 в житлове; нежитлова прибудова літ. «А1», площею 19,4 кв.м.; гараж літ. «Ж», душ літ. «И», вбиральня літ «З».

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації обєктів самочинного будівництва позивачем було замовлено технічний висновок (копія надається) про їх стан та визначення можливості його подальшої експлуатації.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження на замовлення позивача, виготовленого 06.12.2017 року, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації нежитлової прибудови літ. «А1», площею 19,4 кв.м., гараж літ. «Ж», площею забудови 32,5 кв.м., душ літ. «И», площею забудови 1,86 кв.м., вбиральня літ «З», площею забудови 1,85 кв.м.,за адресою: м. Миколаїв, вул. Перша Інгульська, 34.

З метою введення в експлуатацію обєктів самочинного будівництва 05.12.2017 р. позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою.

Проте, згідно відповіді Управління ДАБК ММР від 02.01.2018 р. позивачу повідомлено, що вказані нею обєкти можуть бути прийняті в експлуатацію лише на підставі заповненої декларації належного зразка та рішення суду.

Згідно заяви сусідів позивача по суміжній межі ОСОБА_4, ОСОБА_5, вони претензій по суміжній межі їх домоволодінь та житлового будинку позивача не мають.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з огляду на викладені обставини вона не має можливості ввести в експлуатацію обєкти самочинного будівництва в позасудовому порядку, через що виникла необхідність у визнанні права власності на ці обєкти.

Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України право на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних норм і правил.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 376 ЦК України право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване може бути визнане за умови, якщо це не порушує права інших осіб. На момент розгляду справи суду невідомо про будь - яких порушень прав інших осіб.

Відповідно до а. 7 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про архітектурну діяльність» встановлює, що для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає: прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію.

Враховуючи положення ст. 4 ЗУ «Про архітектурну діяльність», п. 10 постанова КМУ від 13.04.2011 р. № 461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» вбачається, що на момент розгляду судової справи та відповідно винесення судового рішення про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно, наявність введення нежитлової будівлі в експлуатацію не є обов'язковою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України кожен володіє, користується та розпоряджається своєю власністю на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

У відповідності до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване, якщо це не порушує права інших осіб.

Всупереч викладеним вище нормам позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо новостворених споруд, оскільки відсутній документ, що підтверджує його право власності.

Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на самочинно збудовану нежитлову прибудову літ. «А1» до житлового будинку літ. "А" (загальна площа 19,4 кв.м.); гараж літ. «Ж», площею забудови 32,5 кв.м.; душ літ. «И», площею забудови 1,86 кв.м.; вбиральню літ. «З», площею забудови 1,85 кв.м., розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Перша Інгульська, 34, які є невідємними обєктами основного майна (домоволодіння).

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер та серія паспорта ЕО426475, місце реєстрації: м. Миколаїв, вул. 1 Інгульська, 34;

Представник позивача ОСОБА_1, діє на підставі довіреності від 27.11.2017 року, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6;

Відповідач Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 48/8.

Повне судове рішення складено 07.11.2018.

Суддя Н.С. Тихонова