Постанова

Іменем України

05 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 755/14064/17

провадження № 61-20249св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, відповідач - Державний концерн «Укроборонпром»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного концерну «Укроборонпром»

на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня

2017 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до Державного концерну «Укроборонпром» (далі - ДК «Укроборонпром») про стягнення з відповідача прострочених виплат за час затримки розрахунку та компенсацій за втрату частини доходів при звільненні, а саме: на користь ОСОБА_4 - 1 593 938,50 грн; ОСОБА_5 - 2 080 657,47 грн; ОСОБА_6 - 552 407,60 грн; ОСОБА_7 - 2 009 484,51 грн;

ОСОБА_8 - 468 144,22 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня

2017 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що справа підсудна Дніпровському районному суду міста Києва і вимоги, передбачені статтями 119-121 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали про відкриття провадження у справі), дотримано.

У касаційній скарзі ДК «Укроборонпром» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що правило альтернативної підсудності може діяти виключно при заявлені індивідуального позову (за участю одного позивача). Оскільки при поданні позову кількома позивачами, що мають різні місця проживання, правила альтернативної підсудності не застосовуються, тому позов подається за місцезнаходженням відповідача. тобто до Шевченківському районному суду міста Києва.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як убачається з позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ДК «Укроборонпром» про стягнення прострочених виплат за час затримки розрахунку та компенсацій за втрату частини доходу при звільненні.

Отже, спір між сторонами у справі виник з приводу трудових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 35 «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» (далі - Постанова № 35) визначено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до статей 3, 6 Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пункту 6 Постанови № 35 особа зобов'язана зареєструвати своє місце проживання, відомості про реєстрацію вносяться до паспортного документа.

Згідно з пунктом 3 Постанови № 35 місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. Як місце проживання визначаються житлові будинки (приміщення), придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, заклади для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дитячі будинки сімейного типу, спеціальні заклади для престарілих, інвалідів, ветеранів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, копії паспорту позивача ОСОБА_4, останній зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.

Відкриваючи провадження у вказаній справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, при відкритті провадження не було порушено правило територіальної підсудності, у зв'язку з чим обґрунтовано дійшов висновку, що справа підсудна Дніпровському районному суду міста Києва.

Альтернативна територіальна підсудність зумовлена необхідністю або доцільністю надання позивачеві права вибору суду, який розглядатиме справу.

Встановлення правил альтернативної підсудності створює позивачу більш сприятливий режим для участі в судочинстві (наприклад, зменшуються витрати часу на звернення до суду, що, у свою чергу, може вплинути на оперативність розгляду справи).

Разом із цим, відповідач не позбавлений можливості ставити питання про роз'єднання позовних вимог кожного з позивачів, виходячи з того, що даний спір випливає із трудових правовідносин, що мають індивідуальний характер.

Отже, право позивача на альтернативну підсудність є абсолютним і не може бути обмежене, оскільки процесуальний закон не передбачає виключень з нього.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного концерну «Укроборонпром» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк