АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/887/17 Номер провадження 22-ц/786/932/18Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд ОСОБА_2 в складіколегіїсуддівсудовоїпалати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіна О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, представника відповідача адвоката ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокіл", третя особа ОСОБА_6 про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що 05 травня 2005 року між ним та ТОВ «Сокіл» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,030 га кадастровий номер :00:001:0228, яка розташована в адміністративних межах Соколовобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований у Новосанжарському відділі Держземкадастру18 червня 2007 року. Договір укладено було на 10 років строком до 18 червня 2017 року.

З витягу з Державного земельного кадастру по вказаній земельній ділянці від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_3 стало відомо що земельна ділянка обтяжена договором оренди земліз орендарем ТОВ «Сокіл» ще на строк 10 років, Крім того, дізнався, що земельна ділянка, що йому належить використовується ОСОБА_6 без відповідних на те правових підстав. Просив розірвати вказаний договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0300 га, що зареєстрований у Реєстраційній службі Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області 19 травня 2015 року.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 31 березня 2003 року серія ПЛ № 047510 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку (пай № 228) площею 4,030 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Соколово-Балківської сільської ради.

05 травня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Сокіл» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка позивача на 10 років зі строком дії до 18 червня 2017 року.

Вказаний договір зареєстровано 18 червня 2007 року у Новосанжарському ВО ПРФ у ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 59.

22 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Сокіл» укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 05.05.2005 року. Угодою передбачено, що вона укладена на 10 років ( а.с.37).

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо розірвання договору оренди, ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач не здійснює господарську діяльність, не використовує належну йому ділянку та без його згоди передав третій особі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд вказав, що позивачем не доведено порушень з боку орендаря умов використання обєкта оренди.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи.

Так, загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст.16 ЦК України..

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Частинами третьою, четвертою ст.31Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Даючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд першої інстанції вірно виходив з приписів названого Закону та прийшов до висновку про відсутність достатніх та належних доказів факту невикористання відповідачем земельної ділянки позивача.

Зокрема, посилання позивача на те, що належна йому земельна ділянка фактично використовується третьою особою - ОСОБА_6, а не відповідачем спростовується доказами, наданими самим ОСОБА_3 - угодою від 27 листопада 2008 року, за якою позивач обміняв земельну ділянку із ОСОБА_7 ( а.с. 86 ), а не з третьою особою.

З розписки від 01 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 використовує земельну ділянку площею 4,03 га кадастровий номер :00:001:0228, яка розташована в адміністративних межах Соколовобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області у звязку з обміном полями. Крім того, матеріали справи містять клопотання від 29 серпня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_6 зазначає, що обробляє вказану вище земельну ділянку (а.с. 14,36).

Проте, ОСОБА_6 суду першої інстанції та в засіданні апеляційного суду пояснила, що з позивачем вона угод по обміну земельними ділянками не укладала, а розписку написала помилково.

Між тим, колегія суддів приходить до висновку про нікчемність укладених угод обміну земельними ділянками, як таких, що суперечать вимогам Земельного Кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин укладання угоди між позивачем та ОСОБА_7 не створює юридичних наслідків.

Відповідно до п. 15 Перехідних положень Земельного Кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Таким чином, позивачем на власний розсуд вчинені дії, що суперечать наведеним нормам, а тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

Відтак, посилання позивача на здійснений обмін земельними ділянками, як факт підтвердження невикористання належної йому земельної ділянки орендарем, є неналежним доказом по справі, що вірно оцінено місцевим судом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1 ,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Повний текст постанови складено 01.06.2018р.

Згідно з оригіналом:

СуддяАпеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_1