Постанова

Іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 520/4080/16-ц

провадження № 61-11101св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2017 року у складі судді Калашнікової О. І. та постанову апеляційного суду Одеської області від

19 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

У звʼязку із значною сумою заявлених позовних вимог, ОСОБА_4 просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні на праві власності ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку під

АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1, частку домоволодіння під АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 06 грудня 2002 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2017 року клопотання ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на 3/10 частини домоволодіння АДРЕСА_3, та належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 06 грудня

2002 року, шляхом заборони відчуження частини домоволодіння у будь-який спосіб до вирішення спору у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Ухвала суду першої інстанції в частині задоволення клопотання мотивована тим, що такий засіб забезпечує позовні вимоги, заявлені ОСОБА_4

Ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання мотивована відсутністю доказів про вартість житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання, ОСОБА_4 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні клопотання залишено без змін.

27 січня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового звʼязку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на належні на праві власності ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку під АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1 та належну на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 згідно договору дарування від

06 грудня 2002 року частку домоволодіння АДРЕСА_3,мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вартість арештованого майна не буде достатньою для виконання рішення суду, і відсутність права власності на земельну ділянку є перешкодою для реалізації будинку.

03 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

05 квітня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвала Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2017 року переглядалася в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на частку домоволодіння під АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 06 грудня 2002 року.

В іншій частині ухвала Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2017 року в апеляційному порядку не переглядалася, а тому Верховним Судом в цій частині не перевіряється.

Оскаржувані ухвали суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на належні на праві власності ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку під АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1, постановлено з додержанням норм процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду клопотання судом першої інстанції) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду клопотання судом першої інстанції) визначені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналогічні розʼяснення викладені в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для накладання арешту на вказане нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року в частині відмови в задоволенні клопотання про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська