Номер справи 623/335/18
Номер провадження 2/623/391/2018
РІШЕННЯ

іменем України

31 травня 2018 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Герцова О.М.

за участю секретаря Рзаєвої І.С.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до СальніковаВячеслава Володимировича про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

Зміст позовних вимог, пояснення сторін.

Позивач звернулась в суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку 29 по вулиці Кам`янській в місті Ізюмі Харківської області. В даному житловому будинку зареєстрований відповідач, який не проживає там тривалий час. Посилаючись на ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 71,72 ЖК просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом по вказаній адресі у звязку з не проживанням в ньому без поважних причин більше року.

Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що будинок 29 по вул. Кам`янській, вмісті Ізюмі Харківської області належить їй з березня 2007 року, згідно договору дарування.У даному будинку зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб з яким розірвано у січні 2017 року. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що він працює у місті Харкові, а додому в місто ОСОБА_3 приїжджає на вихідні, тому постійно в будинку 29 по вулиці Кам`янській не проживає. Також зазначив, що він займається господарчими справами у будинку та на подвір`ї.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідача у справі ОСОБА_2 вони бачать вдома рідко.

Суд, заслухавши сторони у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, робить наступний висновок.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Як вбачається з копії договору дарування від 02 березня 2007 року, ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок №29 по вулиці Кам`янській в місті Ізюмі Харківської області з відповідними надвірними будівлями. (а.с.8)

03 травня 2007 року ОСОБА_1 зареєструвала право приватної власності на житловий будинок №29 по вулиці Кам`янській в місті Ізюмі Харківської області.(а.с.9)

Згідно будинкової книги у житловому будинку №29 по вулиці Кам`янській в місті Ізюмі Харківської області зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2В.(а.с.10-12).

Рішенням Ізюмського міськраойнного суду Харківської області номер справи 623/2383/16-ц від 16 січня 2017 року підтверджено розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Рішення набрало чинності 27.01.2017 року.(а.с.13)

29 січня 2018 року головою квартального комітету №2 ОСОБА_6 надано довідку про склад сім`ї у жиловому будинку №29 по вулиці Кам`янській в місті Ізюмі Харківської області, де зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає за даною адресою з січня 2017 року.(а.с.14)

На підставі доказів, суд вважає, що між сторонами по справі виникли спірні правовідносини, що регулюються наступними нормами права, які і застосовує суд при вирішенні даної справи.

Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи.

Статтями 47 Конституції України та 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд, проте, як зазначено в ст.13 ч.3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Право власності на житло охороняється правом лише настільки, настільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Право користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України.

Так, ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд….

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним жилим приміщенням.

Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України розяснив судам, що у справах цієї категорії необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В п. 11 вищевказаного пленуму зазначено, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, в тому числі перевезення майна в інше жиле приміщення. За своєю аналогією, ст. 107 ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду), відповідає ст. 167 ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). На ствердження вибуття суд може брати до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання. Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи, у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання.

Отже, суд вважає, що відповідач вселився у приватний будинок позивача, як член сім`ї. Угоди про оренду житла між сторонами не укладено, підтвердження того, що між сторонами при вселенні відповідача погоджувались будь-які інші умови користування житлом суду не надано. При цьому, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК відповідач зберіг право на користування житловим приміщенням. Такий висновок суду ґрунтується на письмових доказах наданих позивачем у договорі дарування, копії домової книги, рішенні суду.

На підтвердження не проживання відповідача позивачем надано довідку голови квартального комітету №2 ОСОБА_6 про склад сім`ї у житловому будинку №29 по вулиці Кам`янській в місті Ізюмі Харківської області, де зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає за даною адресою з січня 2017 року.

В акті голови квартального комітету ОСОБА_6 вказала, що ОСОБА_2 постійно мешкав у житловому будинку 29 по вулиці Кам`янській в місті Ізюмі з 02.11.2007 року по 01.01.2017 року. З січня 2017 року ОСОБА_2 працює за межами місті ОСОБА_3, вдома буває на вихідних, займається сином та домашнім господарством. Акт складений комісією у складі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, які є сусідами сім`ї ОСОБА_2(а.с.28)

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволеннюв повному обсязі, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела той факт, що відповідач, як колишній член сім`ї, відповідно до ст.405 ЦК України не користується житлом, що перебуває у приватній власності позивача, без поважних причин, протягом більше ніж одного року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 150, 156, ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити в повному обсязі.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішенняможе бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М.Герцов

Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2018 року.