У Х В А Л А

"26" листопада 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Астахова О.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває означена цивільна справа.

23 листопада 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на виконавче провадження № 45541444 з примусового виконання виконавчого листа № 2/761/999/2013 від 31.10.2014 року Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 84 661,04 грн.

Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що ним оспорюються договори позики від 15.07.2007 року, 01.08.2007 року, 07.08.2007 року, 23.09.2007 року, 19.10.2007 року, 25.10.2007 року на підставі яких, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було стягнуто з ОСОБА_2 на користь відповідача вказану заборгованість та видано виконавчий лист. ОСОБА_1 не було залучено у якості третьої особи до розгляду справи Шевченківським районним судом в м. Києві, хоча рішення суду впливає на його права та інтереси.

Заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року було залишено без задоволення, а тому заявник просить задовольнити його заяву про забезпечення позову, оскільки вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Заява про забезпечення позову передана у провадження судді 26.11.2018 року.

Згідно із ч.ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із п. 4, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення позову, фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2018 року складає 352,40 грн.

Разом з тим, при зверненні із даною заявою про забезпечення позову, позивачем не надано суду доказів на підтвердження здійснення ним оплати судового збору у розмірі визначеному Законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Оскільки позивачем не сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову та не надано суду доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 пільг зі сплати судового збору, то суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

С у д д я : О.О. Астахова