Єдиний унікальний номер 227/655/18 Номер провадження 22-ц/4804/133/18
Головуючий у 1-ій інстанції Левченко А.М.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів: Азевича В.Б. (суддя-доповідач), Жданової В.С., Краснощокової Н.С., секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 227/655/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що в результаті ДТП, яка відбулась за участі автомобілів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останньому, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5, була спричинені матеріальна шкода у вигляді збитків (з технічної точки зору) на суму 54 569 грн. та моральна шкода, яку позивач оцінив у 20 000 грн. Також він поніс збитки у вигляді витрат по оплаті франшизи в розмірі 1 000 грн. та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження - 4 500 грн. Страховою компанією Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (надалі ПрАТ«УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») було проведено страхове відшкодування, яке склало 26 006 грн., без врахування безумовної франшизи - 1 000 грн. Проте, позивач не погодився з проведеною страховиком калькуляцією та звернувся до судового експерта для надання експертного висновку, за результатами якого експерт визначив дійсну вартість матеріальних збитків, яка складає 54 569 грн. Просив стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 29 569 грн. (з франшизою - 1 000 грн.), тобто різницю між сплаченою страховою компанією сумою - 26 006 грн. та визначеною експертом матеріальною шкодою - 54 569 грн., на відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн. та 4 500 грн. витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 28 563 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1 000 грн. франшизи, 4 500 грн. витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження, 2 000 грн. моральної шкоди, 704,80 грн. витрат на оплату судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачеві фактично було завдано матеріальну шкоду в розмірі 54 569 грн., що підтверджується авто-товарознавчим дослідженням, як зроблено за заявою потерпілого та відповідачем не спростовано, а страхова компанія відшкодувала цю шкоду лише частково - в сумі 26 006 грн., тому суд стягнув з відповідача, як особи, яка цю шкоду завдала, різницю між завданою та відшкодованою шкодою.

На вказане судове рішення ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що авто-товарознавче дослідження № 37 від 17.10.2017 року проведено експертом, який не є фахівцем державної спеціальної установи. Його особисто не було повідомлено про час та місце проведення дослідження.

При цьому страхова компанія здійснила позивачеві виплату страхового відшкодування у повному обсязі на підставі поданої ним заяви на виплату такого відшкодування у розмірі 26 006 грн., а згідно з полісом ліміт відповідальності встановлено 100 000 грн.

Вважає, що вимога щодо відшкодування матеріальних збитків в повному обсязі не могла бути задоволена, оскільки окрім інших питань, не вирішено питання щодо реалізації пошкодженого автомобіля як металобрухт.

Також посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за заявлені вимоги позивачем та стягнув з нього 1 000 грн. франшизи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач та його представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_8 просив залишити скаргу без задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини першої статті 1166 ЦК України за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль BMW 5231, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль ЗАЗ-110308, номерний знак НОМЕР_2, належать на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_9 відповідно.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2017 року встановлено, що 21.09.2017 року о 09:30 водій ОСОБА_5 в м. Білозерське Донецької області по вулиці Фестивальна, керуючи транспортним засобом BMW 5231, номерний знак НОМЕР_1, виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав переваги в русі автомобілю ЗАЗ-110308, номерний знак НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.16.11. Правил дорожнього руху.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 перед третіми особами, на момент вчинення ДТП, була застрахована ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

В долучених до судової справи матеріалах страхової справи ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» «Стосовно розгляду ДТП від 21.09.2017 року в м. Білозерське» міститься проведена ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ремонтна калькуляція, виконана за допомогою системи «Audatex» від 10.10.2017 року, автомобіля ЗАЗ-110308, номерний знак НОМЕР_2, на підставі якої 10.01.2018 року позивачеві виплачено страхове відшкодування у розмірі 26 006 грн., з вже відрахованою із загальної суми відшкодування 1 000 грн. безумовної франшизи.

Також в матеріалах страхової справи є наданий ОСОБА_10 та зроблений на його замовлення висновок експертного авто-товарознавчого дослідження за фактом аварійних пошкоджень автомобіля потерпілого, що складений 17.10.2017 року, оригінал якого також долучений позивачем до матеріалів судової справи. Експерт дійшов висновку, що вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), заподіяної автомобілю позивача ОСОБА_10 на момент проведення дослідження, може становити 54 569 грн. Відновлення автомобіля є економічно недоцільним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачеві фактично було завдано матеріальну шкоду в розмірі 54 569 грн., що доведено та відповідачем не спростовано, а страхова компанія відшкодувала цю шкоду лише частково - в сумі 26 006 грн., тому вважав за можливе стягнути різницю між завданою та відшкодованою шкодою з відповідача.

З вказаним висновком не можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 3 та 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.09.2016 року №АК/0768949 відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зі страховим лімітом - 100 000,00 грн.

Страховою компанією на основі системи «Audatex» складена ремонтна калькуляція де загальна сума відшкодування складає 27 206, 00 грн. разом з франшизою - 1 000 грн.

За заявою позивача від 13 жовтня 2017 року страхова компанія перерахувала йому 26 006,00 грн. страхового відшкодування на відшкодування майнової шкоди.

Отже, потерпілий і страховик досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, а останній в передбаченому законом порядку здійснив виплату страхового відшкодування, тобто належним чином виконав свої зобов'язання відповідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Тобто, в разі незгоди з розміром відшкодування потерпіла особа вправі оскаржити в судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування.

Установивши, що позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з нього різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою суд не врахував, що, звертаючись 13 жовтня 2017 року із заявою до страховика, позивач визначив розмір відшкодування (26 006,00 грн.), тобто погодився на відшкодування в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» збитків саме у заявленому розмірі.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов'язки сторін щодо доказування.

Судами встановлено і сторонами не заперечувалося, що цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страховиком у порядку, визначеному чинним законодавством України та договором страхування, здійснено необхідні дії щодо визначення розміру шкоди, завданої ДТП, та виплаті страхового відшкодування.

Таким чином обов'язок доведення наявності завданої шкоди у розмірі більшому, ніж встановлено звітом страхової компанії, та, як наслідок, - обов'язку по відшкодуванню його завдавачем шкоди, покладається на позивача, який звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла наступних висновків (пункти 55 - 57).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 26 006,00 грн., визначеному відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування, висновок страховика про визначення вартості заподіяної шкоди позивач не спростував, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для усунення розбіжностей між висновками страхової компанії та оцінювача щодо визначення розміру заподіяної шкоди автомобілю внаслідок ДТП позивач не заявляв, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задовленні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження - 4 500 грн.

Оскільки вина відповідача ОСОБА_5 у завданні шкоди доведена, тому колегія судді погоджується з рішенням суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди у розмірі визначеному судом - 2 000 грн., а також з висновком про стягнення франшизи - 1 000 грн., з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Як вбачається з позивної заяви, суму франшизи позивач включив до загальної суми відшкодування матеріальної шкоди - 29 569 грн. (54 569грн. - 26 006 грн.) + 1 000 грн.), тому суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду першої інстанції ним відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VIпозивачем було сплачено судовий збір за одною позовною вимогою у розмірі 704,80 грн., який був стягнутий з відповідача.

Згідно частині 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За подання апеляційної скарги в частині вимог майнового характеру відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 057,20 грн., що відповідач встановленому підпунктом 6 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Проте позивач, заявляючи до суду вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, сплатив судовий збір лише за однією вимогою.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 29 569 грн., а його позовні вимоги задоволено частково в розмірі 1 000 грн. (франшиза), тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1 021,44 грн. (28 569 грн. х 1 057,20 грн. / 29 569 грн.).

Таким чином, відповідно до ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 28 563 грн. матеріальної шкоди та 4 500 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення в частині стягнення франшизи - 1 000 грн., моральної шкоди у розмірі 2-000 грн., та судового збору - 704,80 грн. залишити без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 28 563 грн. матеріальної шкоди та 4 500 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 021 (одна тисяча двадцять одна) грн. 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: В.С. Жданова

Н.С. Краснощокова

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич