Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2613/17

Номер провадження: 2/511/147/18

05 квітня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участю секретаря судового засідання Шкарпицької В.К.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства СВТГРР «Роздільнатеплокомуненерго», третя особа Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ :

05.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області до відповідача ОСОБА_2 підприємства СВТГРР «Роздільнатеплокомуненерго», третя особа - Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з позовом про зняття арешту з нерухомого майна.

Свої вимоги мотивує тим, що при переоформленні права власності та зверненні до нотаріуса було виявлено, що на її квартиру накладено арешт відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, щодо обєкта нерухомого майна значиться вид обтяжень арешт (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 8240824, зареєстровано 28.11.2008 року, внесено реєстратором Роздільнянська державна нотаріально контора м. Роздільна, обєкт обтяження квартира АДРЕСА_1. Підстава обтяження: визначення б/н, Суд Роздільнянського району Одеської області, додаткові дані: архівний номер 2773265ODESSA23, архівна дата: 01.12.2001, дата виникнення: 21.10.1996 рік, номер реєстру: 477-96. У звязку з вищевикладеним позивачка просить суд зняти накладений арешт на квартиру, розташовану за адресою: Одеська область м. Роздільна, вул. Котовського ( нова назва Молодіжного)АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свою позовну заяву підтримала в повному обсязі, пояснила, що при переоформленні квартири вона зіткнулась з тим, що на вказану квартиру накладений арешт в 1996 році. З метою встановлення хто саме наклав арешт, вона звернулась до Одеського державного нотаріального архіву, однак отримала тільки довідку про те, що в 1996 році на майно ОСОБА_3 Роздільнянським районним судом було накладено заборону на відчуження, відомостей про зняття заборони відсутні та відсутні документи, які свідчать про заборону. Також позивачка пояснила, що в 1996 році мала борг перед «Роздільнатеплокомуненерго», однак згідно довідки директора КПСВТГРР «Роздільнатеплокомуненерго» від 30.11.2017 року №373/11 існування боргу станом на 1996 рік за теплопостачання ОСОБА_3 відсутнє, в Роздільнянському районному суді справа за її участю у 1996 році не розглядалась, про що свідчить довідка суду.

Представник відповідача Роздільнянський міжрайонний ВДВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявився, начальник відділу ОСОБА_4 надав на адресу суду заяву від 26.02.2018 року №3814, згідно якої пояснив, що за даними автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі перебували виконавчі документи у відношенні ОСОБА_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: судовий наказ № 1524/2н-190/12 виданий Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 боргу у сумі 14081,10 грн. на користь КП СВТГ РР «Роздільнатеплокомуненерго» та судовий наказ №511/2529/13-ц Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 боргу у сумі 2039,22 на користь КП СВТГ РР «Роздільнатеплокомуненерго».Вказані виконавчі провадження закриті, що підтверджується копіями постанов про закінчення виконавчого провадження. Інших відкритих виконавчих проваджень, де боржником зазначалась ОСОБА_3 станом на теперішній час не перебуває. Також в заяві зазначено, що дата виникнення запису про арешт майна 21.10.1996 рік, однак Державна виконавча служба в Україні створена в лютому 1999 року (до 1999 року були судові виконавці).

Представник відповідача КП СВТГРР «Роздільнатеплокомуненерго» в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, надав лист, згідно якого заборгованість ОСОБА_3 перед КПСВТГ РР «Роздільнатеплокомуненерго» відсутня.(а.с.10)

Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до до ч.ч. 1,2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом (окрім іншого) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, та інших випадків, передбачених цією нормою.

Вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження наведений у ст. 49 Закону. В цей же перелік входять підстави, які за ст. 50 Закону обумовлюють можливість зняття накладеного арешту на майно та кошти боржника, що був здійснений для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі інші умови встановлені ч.ч. 3 та 4 цієї ж статті. Зокрема, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації - виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Так, 03.08.2004 р. набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952, відповідно до ст. 4 якого - державній реєстрації прав підлягають право власності; речові права, похідні від права власності; право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону - державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Як встановлено з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.11.2017 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_3, накладено арешт, який був зареєстрований в Реєстрі 28.11.2008 року реєстратором Роздільнянської районної державної нотаріальної контори, нотаріус ОСОБА_5, 67400, Одеська область Роздільнянський район, м. Роздільна, вул. Леніна,75-А. (а.с.6)

При зверненні до приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу, яка раніше була реєстратором Роздільнянської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_1 отримала відповідь, згідно якої приватний нотаріус ОСОБА_5 повідомила, що архівні документи Роздільнянської державної нотаріальної контори за 1996 рік у неї як приватного нотаріуса відсутні. (а.с.37)

Відповідно до листа завідувача Одеського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 віл 27.11.2017 року №1805/01-18 встановлено, що в матеріалах архівного фонду Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області, які знаходяться на державному зберіганні в Одеському державному нотаріальному архіві, міститься запис, а саме: в «Реєстрі для реєстрації заборон» про те, що на майно ОСОБА_3, 21.10.1996 року Роздільнянським районним судом Одеської області було накладено заборону на квартиру під №63 в будинку під №38 по вул. Котовській в м. Роздільна Одеської області. Відомості про зняття заборони відсутні. Також згідно вказаного листа встановлено, що в справах сформованих Роздільнянською державною нотаріальною конторою Одеської області, відсутня будь - яка інша інформація чи документи, які свідчать про накладення вищевказаної заборони. (а.с.7)

Відповідно до листа Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.12.2017 року №01.24/622/17 встановлено, що згідно журналів алфавітів реєстрації надходження цивільних та кримінальних справ за період 1996 року та автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» за період 2011 року та до даного часу до Роздільнянського районного суду Одеської області надходило 11 цивільних справ, однак не по одній з вказаних цивільним справах арешт на квартиру АДРЕСА_4 районним судом не накладався. Інші справи у відношенні ОСОБА_1 за період 1996 року та до даного часу в яких би вирішувалося питання щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 до Роздільнянського районного суду Одеської області не надходили та судом не розглядалися. (а.с.25)

Таким чином, реєстратор Роздільнянська районна державна нотаріальна контора внесла інформацію в Реєстр щодо накладення арешту на майно за адресою: АДРЕСА_3 на підставі визначення Роздільнянського районного суду без номеру, однак вказане визначення до Одеського державного нотаріального архіву передано не було, Роздільнянським районним судом Одеської обалсті не приймалось, а отже суду не можливо встановити підставу накладення вказаного арешту на квартиру ОСОБА_1, і як наслідок, визначення кола осіб, які повинні приймати участь у розгляді даної справи.

У звязку з вищевикладеним, судом встановлено, що позивачем вибраний не вірний спосіб захисту, оскільки позивачці необхідно було звернутись для оскарження дій державного реєстратора, оскільки відсутні підстави, на яких було накладено арешт на вказану квартиру.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року (далі Постанова), встановлено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Відповідачем в позові зазначено Комунальне підприємство СВТГРР «Роздільнатеплокомуненерго", однак, як встановлено з матеріалів справи, перед вказаною юридичною особою позивач не мала заборгованості у 1996 році, справа за участю даних сторін Роздільнянським районним судом Одеської області не розглядалась, арешт на майно за вимогою СВТГРР «Роздільнатеплокомуненерго" не накладався.

Відповідно до п.1 ч.10 Постанови, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов'язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

До матеріалів справи не долучена ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.1996, якою був накладений арешт на майно. В архіві суду відсутня інформація стосовно цивільної чи кримінальної справи, яка порушувалась стосовно ОСОБА_1 та в ході якої був накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_6.

При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Таким чином, з огляду на вищевказані норми Законів та досліджених судом документальних доказів по справі та з урахуванням пояснень сторін, суд дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість позову, відсутність документально підтвердженої інформації, щодо того, що арешт був накладений саме Роздільнянським районним судом Одеської області, відсутністю в суді інформації щодо накладення арешту на вказану квартиру та в порядку якого судочинства (цивільного, адміністративного, кримінального), заявлення позову до неналежного відповідача, невірно вибраний спосіб захисту порушеного права , у звязку з чим, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, не маючої місця реєстрації, до ОСОБА_2 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Роздільнатеплокомуненерго» (м.Роздільна Одеської області, вул..Європейська, 26, ), третя особа Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 16.04.2018 року.

Суддя І. В. Бобровська