Справа № 529/928/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гвоздика А. Є. у приміщенні Диканського районного суду в смт. Диканька, розглянувши без проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, 03.03.2013 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 22.03.2016 року, з нього щомісячно стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_5, 03.03.2013 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, останній вказав, що він регулярно дбав про належне матеріальне становище своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5. Однак, з 07.05.2017 року, у останнього на утриманні знаходяться два малолітніх сина ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які народилися від другого шлюбу, укладеного з ОСОБА_3 - третьою особою по справі. Позивач зазначає, що малолітні сини також потребують належного матеріального забезпечення.

На даний час позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ "Торгова група "Бест" та його середньомісячна заробітна плата складає 2 997 грн.. Тому, у останній зазначає, що подальша сплата ним аліментів у повному розмірі неможлива.

Вказуючи на те, що він окрім неповнолітньої дочки ОСОБА_5 також зобов'язаний належно утримувати також і своїх малолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час, його середньомісячний дохід є незначним, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки, з 1/4 частини на 1/8 частину всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дочкою ОСОБА_5 повноліття.

Окрім цього, позивач до суду подав клопотання про залучення до участі в розгляді справи його теперішню дружину ОСОБА_3, оскільки, він згідно рішення Диканського районного суду Полтавської області сплачує на її користь, на її утримання як непрацездатної дружини та на утримання малолітніх дітей, аліменти в твердій грошовій сумі.

09.10. 2018 року хвалою судді до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог залучено ОСОБА_3.

Оскільки справа є незначної складності, є пріоритетним швидке вирішення спору, позивачем в позові не ставляться питання, щодо проведення тієї чи іншої експертизи, окрім цього, сторони після відкриття провадження по справі не висловили своїх заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, то відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 3, 5 ст. 279 ЦПК України справа була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України подала відзив, у якому вказала, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки вони є безпідставними. Відповідач ОСОБА_2 вказує, що позивач не приймає участі у вихованні та утриманні їхньої спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_4, при цьому він має заборгованість по сплаті аліментів. Їхня неповнолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, вона також несе додаткові витрати по її вихованню. При цьому отримує мінімальну заробітну платню, при цьому винаймає житло та на підтвердження вказаного, надала до суду договір про найм житла, довідку про доходи, а також про оплату нею дитячого садка, який відвідує дочка.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що згідно чинного законодавства, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку її дитини, а тому враховуючи вище викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, по справі ОСОБА_3 подала до суду свої письмові пояснення, у яких вказала, що проти задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 не заперечує та вважає їх обґрунтованими, а також такими, які відповідають діючому законодавству.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач по справі є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_5 03.03.2013 року, яка народилася у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року стягнуто з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, 03 березня 2013 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 17 грудня 2016 року і на час розгляду справи в суді позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з третьою особою по справі ОСОБА_3, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 14 березня 2018 року стягнуто з позивача на користь третьої особи ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2000 грн. щомісячно. Крім цього, згідно вказаного рішення суду з позивача стягнуто на користь третьої особи аліменти на її утримання як непрацездатної дружини у твердій грошовій сумі 900,00 грн. до досягнення синами трьох річного віку.

В той же час, з наявної у матеріалах справи довідки виданої Андріївською сільською радою, що разом з позивачем по вул. Вишневій, 37, в с. Ландарі Диканського району Полтавської області фактично проживають його нинішня дружина третя особа по справі ОСОБА_8, малолітні сини ОСОБА_9 та ОСОБА_10, пасинок ОСОБА_11

З наявної у матеріалах справи довідки про доходи позивача від 13.09.2018 року року вбачається, що він працює на посаді тракториста в ТОВ "Торгова група "Бест", за період 01.07.2018 року по 31.08.2018 року була нарахована заробітна плата у розмірі 5 994 грн. 02 коп.

Судом встановлено, що неповнолітня дочка позивача від першого шлюбу - ОСОБА_4 з часу розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 і до теперішнього часу постійно проживає разом з матірю відповідачкою, повністю знаходиться на її утриманні. Окрім цього остання несе і додаткові витрати на її виховання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом було встановлено, що позивач фізично здоровий, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, не є інвалідом.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що через народження та подальше утримання двох синів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 від другого шлюбу свідчить про істотну зміну його сімейного та матеріального стану і являється підставою для зменшення розміру аліментів на дітей, адже обов'язок позивача як батька утримувати кожну свою дитину є абсолютним, при ухваленні судом рішень про стягнення з позивача аліментів у відповідності до вимог ст. 182 СК України було враховано стан здоров'я й матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців та його спроможність забезпечити належний рівень життя кожному з дітей у визначеному судом розмірі. Сам позивач, зокрема при визначенні розміру аліментів на вже малолітніх синів, не заперечував проти такого розміру аліментів, що свідчить в свою чергу про те, що він усвідомлював майбутній загальний розмір частки його доходу, який підлягатиме щомісячному стягненню з нього.

Окрім цього, суд не бере до уваги ту обставину, що з позивача на користь ОСОБА_3 - третьої особи по справі, рішенням суду зобов'язано сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей та на утримання останньої, як непрацездатної дружини, оскільки вказані дії третьої особи та самого позивача мали на меті, шляхом подачі даного позову до суду, покращення їх сімейного і матеріального становища та ущемлення таким чином законних інтересів неповнолітньої дочки позивача ОСОБА_5, яка проживає з колишньою дружиною позивача - відповідачкою, ОСОБА_2.

За нормами ч. 3 ст. 128 Кодексу Законів про працю України, ч. 3 ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадження" при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 %.

Суд також зауважує, що сини позивача від другого шлюбу - проживають разом з позивачем, тобто позивач має можливість надавати їм більше батьківської уваги та піклування, нести додаткові витрати на їх утримання, тобто більше дбати про їхній духовний та фізичний розвиток, ніж здійснювати аналогічні дії відносно неповнолітньої дочки від першого шлюбу - ОСОБА_4, яка проживає окремо від нього та на яку він, як вбачається із відзиву відповідачки ОСОБА_2М, та не було спростовано позивачем, крім аліментів, більше ніякої матеріальної допомоги не надає. При цьому маючи заборгованість по сплаті таких.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказані факти, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено зміну свого матеріального стану, який би слугував підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його неповнолітньої дочки ОСОБА_5, від першого шлюбу.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, беручи до уваги те, що загалом матеріальний стан позивача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, від першого шлюбу, самим позивачем не було надано суду достатніх та належних доказів, які б це спростовували, окрім того, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку всіх дітей відповідача і при його зменшенні суттєво погіршиться становище неповнолітньої дочки ОСОБА_5, з метою дотримання балансу між майновими правами всіх дітей позивача та недопущення дискримінації старшої дитини, яка проживає окремо від батька, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про зміну розміру аліментів слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141 ч. 2, 180, 182, 192 СК України, ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до ОСОБА_2, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_3, жителька вул. Вишнева, 37, в с. Ландарі Диканського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, про зменшення розміру аліментів, відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий: