Справа № 482/28/18
Провадження № 2/482/203/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року м.Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Баранкевич В.О.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Новоодеського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання відмови у вчинені нотаріальної дії незаконної та зобовязання вчинити нотаріальну дію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до приватного нотаріуса Новоодеського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання відмови у вчинені нотаріальної дії незаконної та зобовязання вчинити нотаріальну дію, в якому вказала, що вона 31.10.2017 року звернулась до відповідача з метою посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, крамниці № 126, № 127 по вул. Хомченка буд. 101, в с.Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області. Після вивчення наданих позивачем документів відповідачем було відмовлено, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.10.2017 року № 1012/02-31. Як зазначено в даній постанові підставою для відмови у вчиненні правочину є сумнів нотаріуса щодо законності наявного у позивача правовстановлюючого документу, а саме рішення постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 30.11.2005 року по справі № 04/05, на підставі якого на зазначений об'єкт за позивачем було зареєстроване право власності в РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» 04.04.2006 року реєстраційний номер 10371458. Також право власності позивача на зазначений об'єкт було зареєстровано і в Держреєстрі речових прав на нерухоме майно 18.10.2017 року номер запису 22946347.

Сумнів виник тому, що нотаріус вважає що відповідно до ст.ст. 234, 235 ЦПК (в редакції від 23.09.2005 року) справи окремого провадження, до яких зокрема відносяться справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не можуть бути передано на розгляд третейського суду тому нотаріус вважає, що справа про визнання права власності на нерухоме майно не підвідомча Третейському суду і відповідно наданий позивачем документ, а саме рішення третейського суду від 30.11.2005 року, не відповідає вимогам законодавства, і нотаріус не може вчинити нотаріальну дію оскільки вона суперечить законодавству.

На підставі викладеного позивач просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 від 31.10.2017 р. № 1012/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язати приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 вчинити відповідну нотаріальну дію, тобто посвідчити договір купівлі - продажу нежитлової будівлі, крамниці № 126, № 127 по вул. Хомченка буд. 101, в с. Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області на підставі раніше поданих відповідачу документів.

Позивач та відповідач про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до висновку, що розгляд справи без участі позивача та відповідача не суперечить закону та не порушує їх права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає, що наявні законні та достатні підстави для задоволення позову.

Судом встановлено, що 12.07.2005 року між Новоодеським госпрозрахунковим торгівельно-заготівельним переробним підприємством та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № 3, відповідно до якого Новоодеське госпрозрахункове торгівельно-заготівельне переробне підприємство продало, а ОСОБА_2Н купила нежитлову будівлю крамниці № 126, № 127 літ А-1 загальною площею 165,5 кв.м, що знаходиться за адресою: вулиця Хомченко, 101 с.Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області. Згідно рішення постійно діючого Третейського суду Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу від 30.11.2005 року вказаний договір купівлі-продажу був визнаний дійсним та за ОСОБА_2 було визнано право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю крамниці № 126, № 127 літ. А-1; ідеальною частиною 1/1, загальною площею 165,5 кв.м, що знаходиться за адресою: вулиця Хомченко, 101 с.Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області.

На підставі вказаного рішення Третейського суду 04.04.2006 року РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на нерухоме майно.

23.10.2017 року на підставі того ж рішення Третейського суду від 30.11.2005 року, заяви ОСОБА_2 від 18.10.2017 року за нею було зареєстровано право власності на вищевказане майно, про що внесено відомості та видано витяг з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2017 року індексний номер витягу 101113364. Рішення про держреєстрацію права власності є чинним ніким не оскаржене і не скасоване.

31.10.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 з метою посвідчення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, крамниці № 126, № 127 літ А-1 загальною площею 165,5 кв.м, що знаходиться за адресою: вулиця Хомченко, 101 с.Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області.

В той же день 31.10.2017 року відповідачем позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою відмови відповідач вказав сумнів нотаріуса щодо законності наявного у позивача правовстановлюючого документу, а саме рішення постійно діючого третейського суду Чорноморської товарної біржи Агропромислового комплексу від 30.11.2005 року по справі № 04/05.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним договір, щодо якого сторони домовилися щодо усіх його істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

За змістом ст. 6 Закону України "Про третейські суди" (в редакції, чинній на момент прийняття рішення Постійно діючим третейським судом Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу 30.11.2005 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Отже, на момент прийняття рішення від 30.11.2005 року у справі № 04/05 Постійно діючим третейським судом Чорноморської товарної біржі агропромислового комплексу третейським судам були підвідомчі у тому числі справи щодо визнання дійсними договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню, а також спори щодо визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України у разі, якщо сторони не дотрималися вимог щодо нотаріального посвідчення договору, але в подальшому такий договір було визнано судом дійсним, то наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд зазначає, що законодавство не встановлює строк для здійснення власником нерухомого майна державної реєстрації свого права. Закон також не пов'язує з проведенням чи не проведенням державної реєстрації речового права на нерухоме майно наслідки у вигляді припинення прав на нерухоме майно.

Нормами ст. 321 та ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

У межах вироблених Європейським судом підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як існуюче майно, так і активи громадянина, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно можливості ефективного здійснення свого права власності у майбутньому. Певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту як вимога, що може вважатись активом, якщо така має обґрунтовану законну підставу, зокрема чинну правову норму.

Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала підстави вважати, що таке буде прийнятим та розраховувати на певний стан речей. Умовою наявності правомірних очікувань є достатні законні підстави. Тобто правомірні законні очікування - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, на підставі повного та всебічного аналізу наданих суду доказів, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 76, 82, 89, 95, 259, 352, 354, 355 ЦПК України-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії незаконною та зобовязання вчинити нотаріальну дію - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 від 31.10.2017 року № 1012/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язати приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 вчинити відповідну нотаріальну дію, тобто посвідчити договір купівлі - продажу нежитлової будівлі, крамниці № 126, № 127 по вулиці Хомченка будинок 101, в селі Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області на підставі раніше поданих відповідачу документів.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: приватний нотаріус Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3, місцезнаходження АДРЕСА_2 вулиця Центральна місто Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області РНОКПП НОМЕР_2.

Головуючий: