Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №2-574/10 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/778/1213/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року у справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 про оголошення розшуку боржника ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_3

В обґрунтування вимог зазначив, що на примусовому виконанні у Дніпровському ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходяться:

1) виконавче провадження №52085234 з примусового виконання виконавчого листа № 2-574 від 15 лютого 2012 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінанс ОСОБА_5», 13 липня 2017 була заміна сторони виконавчого провадження - ТОВ «Фінансова компанія «Інновація»» суму боргу у розмірі 790072,15 грн.;

2) виконавче провадження ВП № 52179201 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0808/356 від 30 травня 2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_1» суми боргу у розмірі 833982,49 грн.;

3) виконавче провадження ВП № 52179133 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1532 від 14 квітня 2010 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_1» суму боргу у розмірі 129241,27,49 грн.

Загальна сума боргу 1830916,14 грн., а з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження - 1927633,74 грн.

Державним виконавцем були направлені запити до ДФС, УПФУ, АІС «Автомобіль» та до інших державних органів щодо відомостей про доходи боржника, наявності майна та його працевлаштування. Згідно наданих відповідей, інформацію про боржника не знайдено, джерело доходу відсутнє, рахунки є, але арештовані, кошти відсутні.

На неодноразові виклики державного виконавця боржник не відреагував, при виході за адресою його мешкання за адресою: АДРЕСА_1, не відчинив двері, про що складені відповідні акти.

Належне виконання рішення суду є неможливим на стадії звернення стягнення на майно боржника у звязку з тим, що на вимоги державного виконавця зявитись боржник не реагує, двері не відчиняють, примусове входження до житла боржника двічі незадоволено судом.

На підставі зазначеного просив оголосити розшук боржника ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року подання задоволено.

Оголошено розшук ОСОБА_3, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову в задоволенні подання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За положеннями ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 10 вищевказаного закону визначено перелік заходів щодо примусового виконання рішення суду одним із яких є розшук боржника.

За приписами п. 1 ч.2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Аналогічні положення містяться й в ч.1 ст. 438 ЦПК України в редакції, чинній з 15 січня 2017 року.

Статтею 36 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Тобто звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що підтверджують підстави та наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-574/10 від 11 жовтня 2010 року за позовом ПАТ «СЕБ Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено у повному обсязі, з відповідачів на користь ПАТ «СЕБ Банк» у солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 788252,15 гривень та судові витрати у розмірі 1700,00 гривень.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2015 року за вищезазначеною справою замінено сторону у виконавчому провадженні на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_5».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2017 року за цією ж цивільною справою вдруге замінено стягувача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_5» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація».

Останнє відоме місце проживання боржника ОСОБА_3: АДРЕСА_2, згідно з відповіддю Запорізького обласного адресно-довідкового підрозділу боржник зареєстрований за вказаною адресою з 2004 року.

Актами державного виконавця від 22 листопада 2016 року та 22 червня 2017 року встановлено, що при виході на дільницю за адресою АДРЕСА_3 з метою перевірки майнового стану боржника за місцем його реєстрації, потрапити до квартири було не можливо у звязку з тим, що двері ніхто не відчинив.

Звертаючись з поданням про оголошення у розшук боржника ОСОБА_3, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 посилався на те, що на виконанні виконавчої служби перебувають виконавчі провадження №52085234, ВП № 52179201, ВП № 52179133 з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу 1830916,14 грн. В добровільному порядку боржник вимоги виконавчих документів не виконав. Останнє відоме місце проживання та реєстрації боржника ОСОБА_3 - АДРЕСА_3; на вимоги державного виконавця зявитись боржник не реагує, двері не відчиняють, примусове входження до житла боржника двічі незадоволено судом.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні дії, спрямовані на виконання виконавчого провадження, проте від сплати заборгованості боржник ухиляється, місце його проживання та роботи невідомі, а тому для проведення необхідних виконавчих дій щодо виконання виконавчого провадження оголосив боржника у розшук.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 отримував постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та виклики про необхідність його явки до відділу державної виконавчої служби, що свідчить про те, що боржник за виконавчими провадженнями не був обізнаний про їх існування та не міг свідомо ухилятися від виконання рішень суду.

Також, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції не витребувалися та не оглядалися в судовому засіданні матеріали виконавчих проваджень №52085234, ВП № 52179201, ВП № 52179133.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен бути об'єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Отже, судом не було перевірено, чи дійсно державним виконавцем вчинено всіх необхідних можливих дій щодо спонукання боржника до виконання судового рішення, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, чи він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року у цій справі скасувати, передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: