Справа № 456/980/18
Провадження № 2/456/873/2018
РІШЕННЯ

іменем України

19 листопада 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною власністю та зміну черговості спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 просить встановити факт проживання її з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.06.2001 року до 12.03.2018 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Volkswagen LT35», 2003 року випуску, VIN номер WV1ZZZ2DZ4H013414, спільною власністю її та ОСОБА_4 як майно, набуте ними за час спільного проживання; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частину автомобіля «Volkswagen LT35», 2003 року випуску, VIN номер WV1ZZZ2DZ4H013414, державний номер НОМЕР_1; визнати її спадкоємцем четвертої черги та визнати за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, поклавши судові витрати на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з червня 2001 року вона почала проживати однією сім'єю з ОСОБА_4 як подружжя без реєстрації шлюбу. Майже сімнадцять років вони прожили разом як чоловік і дружина, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. У нього крім неї фактично нікого не було, оскільки з першою дружиною він розлучився в 2000 році через зловживання алкоголем, донька виїхала проживати в Республіку Італія, там вийшла заміж, а син взагалі з ним не спілкувався з невідомих для неї причин. 12.03.2018 після тривалої хвороби ОСОБА_4 помер, перебуваючи на лікуванні в неврологічному відділенні Львівської обласної клінічної лікарні. З ОСОБА_4 вони проживали в злагоді, останній перестав випивати, вони спільно започаткували бізнес, здійснюючи господарську торгівельну діяльність на ринку (продавали овочі та фрукти). Внаслідок спільної трудової та підприємницької діяльності вони почали накопичувати спільні кошти, за які придбали автомобіль «Volkswagen», 2003 року випуску, яким користувалися спільно для торгівлі овочами та фруктами. В 2004 році ними була придбана квартира АДРЕСА_3 загальною площею 27,18 кв.м. В нотаріальній конторі при оформленні договору купівлі-продажу вони були присутні разом з покійним і кошти за квартиру платили спільно. В цій квартирі вони зробили ремонт. Ремонтні роботи їм допомагав робити її син ОСОБА_5 та родич ОСОБА_6 Анатолієвич. За зароблені від спільної торгівельної діяльності на ринку кошти вони придбали також речі побутового вжитку, а саме: холодильник, телевізор, пральну машину, газову плиту, які на даний час знаходяться в квартирі АДРЕСА_4. Відтак, незважаючи на те, що вони не перебували в офіційному шлюбі, між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю, оскільки вони спільно працювали, спільною працею заробляли кошти, які витрачали на власні потреби, на придбання майна, на відпочинок. За 17 років спільного проживання вони ніколи не були окремо один від одного, завжди тільки разом всюди і скрізь. Чоловік часто хворів, неодноразово лікувався. В січні 2018 року у ОСОБА_4 стався черговий інсульт, його госпіталізували до Львівської обласної клінічної лікарні, де він помер. Поки вона з чоловіком перебувала в лікарні, відповідачка ОСОБА_2, дочка ОСОБА_4, забрала з їх квартири деякі документи медичного характеру, а також технічний паспорт на автомобіль та ключі від нього. Крім цього, відповідачка ОСОБА_2 повідомила, що право на проживання в татовій квартирі за нею буде зберігатися протягом півроку. На даний час відповідачка ОСОБА_2 взагалі змінила замки і не допускає її в квартиру, в якій вона прожила з ОСОБА_4 з 2004 року та яку придбала, в тому числі, і за свої кошти. Іншим спадкоємцем покійного ОСОБА_4 є його син від першого шлюбу ОСОБА_3, який відноситься до першої черги спадкування. Враховуючи дані обставини, вважає, що майно придбане за час спільного проживання, є спільною власністю, оскільки вона з чоловіком проживали спільно без реєстрації шлюбу понад п'ять років, а тому вона є спадкоємцем 4-ї черги за законом. Окрім того, вважає, що оскільки вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, просить визнати за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позов підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, покликаючись на те, що під час розгляду даної справи не здобуто доказів факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна за спільні кошти, участі у витратах на утримання житла, його ремонту. Окрім того, встановлено, що позивачка була зареєстрована за місцем свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, несла витрати за утримання даного житла, користувалася державною допомогою при оплаті комунальних послуг отримувала субсидію. Позивачкою не надано доказів на підтвердження зайняття нею підприємницькою діяльністю, реалізацією овочів на ринку та отримання доходів від неї. Покликання позивачки на періодичне спільне проведення відпочинку, вихідних, надання довіреності на отримання коштів не є достатнім для визначення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в розумінні ст. 74 СК України без наявності інших ознак сімї. Позивачка не надала допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірну квартиру. Таким чином, позивачка не довела факту спільного проживання, а відтак відсутні підстави для задоволення вищевказаної позовної вимоги. Інші вимоги, заявлені позивачкою, можуть бути задоволені тільки в разі доведення факту спільного проживання однією сімєю. Враховуючи вищенаведене, просять у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2, яка є донькою ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що після розлучення з матірю восени 2000 року батько пішов проживати до рідної сестри ОСОБА_9, де жив протягом 3-х місяців, потім жив у гуртожитку протягом 6 місяців, далі винаймав квартиру. Мати сплатила батькові вартість 1/6 частини квартири, яку він залишив після розлучення. Отримані від матері кошти батько зберігав у сестри ОСОБА_9. Батько особисто придбав автомобіль «Волга», після цього купив спірну квартиру, потім мікроавтобуси «Форд» і «Фольксваген». Навесні 2016 року батько продав автомобіль «Мерседес». Всі покупки він здійснював сам, вона передавала йому гроші з Італії, куди виїхала в травні 2000 року. Щороку приїжджала в Україну, спілкувалася з батьком, який ніколи не повідомляв їй про намір одружитися з позивачкою, просив її заплатити позивачці за здійснення нею догляду за ним під час перебування в лікарні. Жодного жіночого одягу, які б вказували на присутність позивачки, в квартирі не було, коли вона прийшла туди під час перебування батька в лікарні. Батько дав їй ключі від квартири, своїх ключів позивачка не мала. Житлово-комунальні послуги сплачувала батькова сестра ОСОБА_9 за його дорученням, на що він давав їй відповідні кошти. Витрати на лікування батька понесла вона, а витрати на поховання її брат ОСОБА_3 Не заперечує, що позивачка доглядала за батьком під час перебування його в лікарні, повідомивши їй що має мінімальну пенсію. Батько мав намір купити 2-х кімнатну квартиру, з приводу чого звертався в агентство нерухомості, а гроші на її придбання позичила батькові вона в серпні 2017 року. На всіх фотографіях, наданих позивачкою, остання була в якості гостя. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, покликаючись на те, що допитані в судовому засіданні свідки, заявлені стороною позивача, показали, що бачили ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом на базарі, як вони разом ішли на базар, як разом заходили до квартири. Однак жоден із свідків не вказав на той факт, що бачив як позивачка заходить до квартири ОСОБА_4 одна, відчиняючи двері своїм ключем. Жоден із свідків не міг підтвердити ведення спільного господарства, спільного придбання речей побутового вжитку та інше, всі покази свідків ґрунтуються тільки на особистих здогадках. Позивачка просить встановити факт спільного проживання з січня 2001 року, однак при цьому покликається на норму законодавства, яке на той час не діяло. Крім цього, у КпШС, який діяв до набрання чинності СК України, зазначено, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Права і обовязки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Посилання позивачки на періодичне спільне проживання не є достатнім для визначення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК України без наявності інших ознак сімї. Письмових доказів про те, що майно, на яке претендує позивачка, придбане за спільні кошти надати не може у звязку з їх відсутністю. Позивачкою не надано суду письмового доказу про наявність та походження грошових коштів на придбання майна, не подано декларації про доходи за період з 2001 по 2018 роки. У своїх показах вона не могла вказати, яку суму коштів вона витрачала на придбання товару, якою була одноденна середня виручка за реалізований ними товар, не могла зазначити, яку суму коштів вона вклала на придбання квартири, автомобілів. Присутність позивачки у нотаріуса під час посвідчення договору-купівлі продажу спірної квартири не є доказом того, що квартира придбана за спільні кошти. Витрати на лікування і перебування у лікарні ОСОБА_4 були понесені відповідачкою ОСОБА_2, а витрати на поховання та поминальний обід були понесені відповідачем ОСОБА_3 Позивачка такої участі в цьому не брала, хоча називала себе його дружиною. Враховуючи вищенаведене, просять у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, представників, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки (ч. 2 ст. 3 СК України).

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові, електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2004 належить квартира АДРЕСА_5, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4325046 від 02.08.2004 /а.с. 10, 11, том І/.

Відповідно до технічного паспорта на приватизовану квартиру (будинок), виданого 02.08.2004 Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_6 складається з 1 кімнати житловою площею 21,55 кв.м, загальна площа квартири 27,18 кв.м /а.с. 12, том І/.

Згідно із записами в будинковій книзі для прописки громадян у квартирі АДРЕСА_7 зареєстрований ОСОБА_4 /а.с. 13-15, том І/.

З долученого до матеріалів справи договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, який був укладений 11.08.2004 між КП «Мрія» та ОСОБА_4, у квартирі АДРЕСА_6 мешкає одна особа /а.с. 60, том І/.

Згідно з висновком про вартість майна від 28.03.2018, виданого агентством нерухомості фізичною особою підприємцем ОСОБА_11, ринкова вартість квартири АДРЕСА_8 становить 183900 грн. без ПДВ /а.с. 43, том І/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 102697 від 04.10.2011 ОСОБА_4 є власником автомобіля марки Volkswagen, модель LT35, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ2DZ4H013414, реєстраційний номер НОМЕР_1 /а.с. 155, том II/.

З долученого до матеріалів справи полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3341006 від 26.04.2017 встановлено, що страхувальником автомобіля «Volkswagen», 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_4 /а.с. 16, том І/.

Згідно з довідкою Стрийського автосервісного підприємства АТ «Львів-Авто» від 16.03.2018 ринкова ціна транспортного засобу марки «Volkswagen LT35», 2003 року випуску, обєм двигуна 2500 см. куб., тип кузова вантажний, вид палива дизельне паливо, станом на 16.03.2018 згідно з бюлетнем автотоварознавця становить 6810 USD, що відповідно до курсу НБУ дорівнює 178900 грн. /а.с. 44, том І/.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_4 26.10.2000 розірвав шлюб з ОСОБА_12, матірю відповідачів, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-СГ № 137937 від 13.07.2004 /а.с. 19, том І/.

Згідно з довідкою МСЕК від 02.03.2006 ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи, причина інвалідності трудове каліцтво /а.с. 20-21, том І/.

ОСОБА_4 як інваліду ІІІ групи виплачувалися страхові виплати та надавалися санаторно-курортні путівки (лист Стрийського відділення Управління виконавчої дирекції фонду у Львівській області Фонду соціального страхування України № 03-467 від 20.07.2018) /а.с. 39, том ІІ/. Загальна сума його доходу за період з травня 2001 року по грудень 2006 року становить 12134,97 грн. /а.с. 40-43, том ІІ/, з січня 2007 року по березень 2018 року 124984,62 грн. /а.с. 44-52, том ІІ/.

Крім цього, ОСОБА_4 знаходився на обліку в Стрийському відділі обслуговування громадян і отримував пенсію за віком, загальна сума його доходу за період з січня 2018 року по березень 2018 року становила 9683,25 грн. /а.с. 54, том ІІ/, з січня 2017 року по грудень 2017 року 28783,61 грн. /а.с. 55, том ІІ/, з січня 2016 року по грудень 2016 року 25253,27 грн. /а.с. 56, том ІІ/, з січня 2015 року по грудень 2015 року 25189,69 грн. /а.с. 57, том ІІ/, з січня 2014 року по грудень 2014 року 25155,94 грн. /а.с. 58, том ІІ/, з січня 2013 року по грудень 2013 року 24959,57 грн. /а.с. 59, том ІІ/, з січня 2012 року по грудень 2012 року 24367,29 грн. /а.с. 60, том ІІ/, з січня 2011 року по грудень 2011 року 22909,20 грн. /а.с. 61, том ІІ/, з січня 2010 року по грудень 2010 року 22771,52 грн. /а.с. 62, том ІІ/, з січня 2009 року по грудень 2009 року 8898,84 грн. /а.с. 63, том ІІ/, з січня 2008 року по грудень 2008 року 8049,51 грн. /а.с. 64, том ІІ/, з січня 2007 року по грудень 2007 року 5296,62 грн. /а.с. 65, том ІІ/, з січня 2006 року по грудень 2006 року 4405,20 грн. /а.с. 66, том ІІ/, з січня 2005 року по грудень 2005 року 4067,36 грн. /а.с. 67, том ІІ/, з січня 2004 року по грудень 2004 року 2336,29 грн. /а.с. 68, том ІІ/, з січня 2003 року по грудень 2003 року 1751,40 грн. /а.с. 69, том ІІ/, з січня 2002 року по грудень 2002 року 1664,10 грн. /а.с. 70, том ІІ/, з січня 2001 року по грудень 2001 року 1307,00 грн. /а.с. 71, том ІІ/, з січня 2000 року по грудень 2000 року 1005,56 грн. /а.с. 72, том ІІ/.

З долученої до матеріалів справи копії ощадної книжки встановлено, що ОСОБА_4 мав відкритий рахунок № ЛВ 3816 у ВАТ «Державний ощадний банк України» з 13.04.2004 /а.с. 22, том І/.

ОСОБА_4 хворів рядом хронічних захворювань, про що свідчать долучені до матеріалів справи виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 /а.с. 94-101, том І/, результат обстеження ОСОБА_4 в офтальмологічній клініці «Окулюс» /а.с. 102, том І/, виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) /а.с. 105, том І/, виписка з історії хвороби ОСОБА_4 /а.с. 106, том І/.

Крім цього, у листі комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня» № 1316/с від 29.03.2018 зазначено, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ ЛОР «ЛОКЛ» з 24.01.2018 по 12.03.2018 з діагнозом: інфаркти мозку в вертебробазилярному басейні та лівій середньо- мозковій артерії з більбарними розладами (розлади ковтання, дизартерією), набряк-набухання головного мозку. Враховуючи важкий стан пацієнта та потребу в цілодобовому нагляді, додатковий догляд в неврологічному відділенні постійно здійснювала ОСОБА_1 /а.с.103, том І/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №491665 від 13.03.2018 ОСОБА_4 помер 12.03.2018 /а.с. 82, том І/.

Відповідачі по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є дітьми ОСОБА_4, які відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_13 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як громадянська дружина /а.с. 24, том І/.

Приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_13 відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, оскільки приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_14 17.03.2018 відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_4 та повідомлено ОСОБА_1 про те, що вищезгадану заяву вона може подати за місцезнаходженням спадкової справи /а.с. 136, том ІІ/.

18 червня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву приватному нотаріусу Стрийського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_14 про прийняття спадщини /а.с. 138, том ІІ/.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні обслуговування громадян (сервісний центр) і отримує пенсію за віком, розмір її доходу з січня по грудень 2017 року становить 17309,8 грн., що підтверджується довідкою Стрийського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 1276/02.06-26 від 26.03.2018 /а.с. 34, том І/.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 суду показала, що вона познайомилася з ОСОБА_4 на ринку в січні 2001 року, він випивав, грошей та постійного житла не мав. Лікувався від алкоголізму в 2002 році, вона доглядала його, однак гроші на лікування передавала відповідачка ОСОБА_2 На ринку торгували овочами та фруктами на патенті її дочки ОСОБА_15, яка отримала дозвільні документи. З 2001 по 2004 роки жили по вул. Лисенка в м. Стрию. Квартиру купили разом за 2200 доларів США (10400 грн.) за заощаджені кошти з пенсії та торгівельної діяльності. Потім продали автомобіль Мерседес, купили автомобіль Фольксваген. 17.01.2018 ОСОБА_4 захворів, діагноз бронхіт. Лікувався в медінституті у м.Львові, ліки купувала відповідачка ОСОБА_2 Коли ОСОБА_2 полетіла за кордон, вона доглядала ОСОБА_4 Похованням ОСОБА_4 займалися його діти. Їй належить 1/7 квартири по вул. Грушевського, 4а/20 в м. Стрию в порядку приватизації, де вона зареєстрована з двома дочками та їх дітьми, за вказаною адресою отримувала субсидію і за цією адресою вона отримує пенсію. Доказів на придбання майна вона не має. ОСОБА_2 гроші на квартиру не позичала, у них були спільні з ОСОБА_4 9000 доларів США.

Свідок ОСОБА_9-М.Д. в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 по вул. Грушевського, 4а в м. Стрию з 1988 по 1996 роки. Знала обставини її особистого життя. Її дочка ОСОБА_16 продала квартиру по вулиці Б.Хмельницького, 28 в м. Стрию ОСОБА_4 Про купівлю-продаж квартири домовлялася з обома ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ціну погоджувала з ОСОБА_4 Провідувала ОСОБА_1 у цій квартирі, приходила без попередження, квартира була прибрана, позивачка була в халаті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою позивачки. ОСОБА_4 з 2001 року почав приходити до них у гості в квартиру по вулиці Грушевського в м. Стрию. Бачила його біля мами на базарі. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 їздили разом за товаром до Львова. Близько одного місяця жили разом у них на квартирі по вул. Грушевського, 4а/20, потім разом пішли жити на квартиру по вулиці Лисенка в м. Стрию. Її діти називали ОСОБА_4 дідом. Вона оформила документи на торгівлю на своє імя, а торгівлю здійснював ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з позивачкою близько 12 років з моменту купівлі квартири по вулиці Б.Хмельницького, 28 в м. Стрию, є її сусідкою. ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 всюди ходили разом, їх називали «молода пара». Родичів ОСОБА_4 ніколи не бачила. Вважала ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подружжям.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1964 року. Позивачка і ОСОБА_4 купили квартиру, зробили ремонт і почали разом проживати. Часто заходила до них у гості. Бачила, як ОСОБА_1 сама заходила в квартиру.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки по вул.Б.Хмельницького, 28 в м. Стрию, де проживає з 1980 року. Завжди бачила позивачку та ОСОБА_4 разом, заходила до них у квартиру. Хто робив ремонт у квартирі, не знає.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки по вул. Б.Хмельницького, 28 в м. Стрию, де проживає з 2006 року. Позивачка живе на першому поверсі з чоловіком. Бачила, як ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом йшли з роботи, на роботу, до церкви. До них у гості приходили діти, внуки позивачки. Інших родичів не бачила.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона здійснює торгівлю на продуктовому базарі в м. Стрию. Знає ОСОБА_1 близько 15 років, яка торгувала всередині продуктового ринку овочами та фруктами. Завжди бачила її та ОСОБА_4 разом. Позивачці допомагали торгувати її діти, одного року допомагала невістка ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що вона продавала фрукти на базарі, знає позивачку по ринку з 1999 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 привозили їй овочі, перетиналася з ними в гостях.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його тещею. У 2001 році він познайомився з ОСОБА_4, який почав приходити до позивачки, яка в той час проживала ІНФОРМАЦІЯ_4, де проживає й він з 2006 року. ОСОБА_4 часто приходив у гості, разом виїжджали на відпочинок. Він допомагав йому їздити за товаром на ринок «Шувар» в м. Львові. Позивачка разом з ОСОБА_4 часто ходили в гості до її родичів.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою відповідачів, рідною сестрою ОСОБА_4 Після розлучення у 2000 році її брат ОСОБА_4 три місяці жив у неї та був зареєстрований в її квартирі, потім пішов проживати в гуртожиток, згодом на квартиру. ОСОБА_4 познайомився з ОСОБА_1 у 2003 році. Її брат ОСОБА_4 торгував на продуктовому ринку, отримував дві пенсії. 1200 доларів США отримав від колишньої дружини за частку в квартирі по вул. Калнишевського, яку він залишив після розлучення. За ці кошти та особисті заощадження придбав квартиру по вулиці Б.Хмельницького в м. Стрию, ремонт в якій робили майстри, а він оплачував їх послуги. У квартирі ОСОБА_4 прибирала вона і невістка, дружина сина ОСОБА_3 Прала і готувала вона сама. Вважає, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 не проживали як чоловік та жінка. Машину також купив сам ОСОБА_4, який мав свій окремий бюджет. Частину зароблених коштів брат зберігав у неї. Вона сплачувала за житлово-комунальні послуги, на що ОСОБА_4 давав їй гроші. Під час святкувань позивачка була як гостя. Про одруження ОСОБА_4 ніколи не говорив, одружуватися з ОСОБА_1 наміру не мав.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_3 і невісткою покійного ОСОБА_4 Після розлучення у 2000-2001 році батько спочатку проживав у сестри (3-4 місяці), потім у гуртожитку (6 місяців), далі на квартирі. Після купівлі квартири ОСОБА_4 запросив їх на вечерю, де вона познайомилася з позивачкою. Придбав квартиру ОСОБА_4 за 1800 доларів США. На момент укладення договору купівлі-продажу батько мав 1200 доларів. Кожного літа в цій квартирі вона зі старшою дочкою робила генеральне прибирання перед приїздом його доньки ОСОБА_2 з Італії. В квартирі були тільки чоловічі речі, жіночих не було. На продуктовому ринку ОСОБА_4 торгував сам, іноді під час літніх канікул йому допомагала її донька. Вона та її сестра позичали ОСОБА_4 1000 ОСОБА_24 на купівлю мікроавтобуса зеленого кольору. Вона дала татові диван та крісло для обмеблювання придбаної ним квартири, а сам він придбав холодильник, пральну машину та плиту.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_3, племінницею ОСОБА_2 З дідом ОСОБА_4 у неї були дуже хороші стосунки. Під час літніх канікул вона допомагала йому торгувати на продуктовому ринку в м. Стрию. ОСОБА_1 торгувала в середині базару окремо. Коли вона з мамою приходила до діда на свята в гості, то пані ОСОБА_21 вже була в квартирі, де вона з мамою ОСОБА_25 робили генеральне прибирання, жіночих речей не помічала. На ринку «Шувар» ОСОБА_4 і ОСОБА_1 купували овочі та фрукти для здійснення торгівлі на промисловому ринку в м. Стрию окремо. Провідувала діда ОСОБА_4 в лікарні, з родини біля нього в лікарні нікого не було, лише позивачка, яка допомагала дідові після розлучення з бабусею.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 близько 10 років. Покійний ОСОБА_4 здійснював торгівлю на вулиці. Вважав ОСОБА_1 дружиною ОСОБА_4 Коли ОСОБА_1 зламала ногу, привозив її до квартири ОСОБА_4 Бачив їх завжди разом. Допомагав ОСОБА_4 купувати машину. Знав, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 живуть разом. Звідки кошти на автомобіль, який ОСОБА_4 придбав за 13800 доларів США, він йому не говорив.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Статтею 60 СК України закріплено презумпцію спільності майна подружжя. Відповідно до положень вказаної статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід врахувати чи майно створено (придбано) сторонами внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовується належними і допустимими доказами, про що зазначається у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-2253цс15 від 08 червня 2016 року.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-612цс15).

Частиною 2 ст. 1259 цього Кодексу встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

До членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Процедура спадкування чітко регламентована, черговість осіб визначена ст.ст.1261-1265 ЦК України. ЦК України передбачено два способи зміни черговості одержання права на спадкування: за домовленістю спадкоємців (договірний) та судовий.

Згідно з ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які, за законом, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. За період 2001-2018 роки позивачка в документах вказувала своє місце реєстрації та постійного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5. За вказаною адресою вона оформила субсидію та отримує пенсію, чого вона не заперечила в судовому засіданні.

Позивачка зазначає, що вона разом з ОСОБА_4 спільно займалися підприємницькою діяльністю, а саме: здійснювали торгівлю овочами та фруктами на прилеглій до Стрийського міського ринку території по вулиці Заньковецької біля будинку № 46 в м. Стрию, однак на підтвердження даного факту не долучає жодного доказу.

Більше того, долучені до матеріалів справи докази свідчать про те, що дозвільні документи були оформлені на ОСОБА_15, дочку ОСОБА_1, орендну плату сплачувала ФОП ОСОБА_15, договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди на розміщення пересувних малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності та рекламоносіїв № 105 від 25.09.2014, № 71 від 07.10.2015, № 93 від 29.09.2016 укладені також на імя ОСОБА_15 /а.с. 110-146, том І/.

Наявність у позивачки таких особистих документів ОСОБА_4 як трудова книжка, свідоцтво про народження, військовий квиток, свідоцтво машиніста екскаватора, посвідчення тракториста-машиніста, свідоцтва технічної школи ДОСААФ від 1991 року, 1980 року, 1983 року, 1985 року, медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом не є підтвердженням факту спільного проживання, ведення спільного побуту та господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_4 /а.с. 83-92, том І/.

Долучені до матеріалів справи позивачкою оригінали квитанцій про оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_9 за період з 2006-2017 р.р., копія договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 11.08.2004 /а.с. 60-61, том І/, копія гарантійного талону на газовий конвектор від 25.08.2004 /а.с. 62, том І/, копія договору № 1217 на користування послугами кабельного телебачення від 28.09.2004 в квартирі АДРЕСА_10 /а.с. 63, том І/, які видані та укладені на імя ОСОБА_4, свідчать лише про те, що останній утримував квартиру АДРЕСА_11, власником якої він був.

Долучені до матеріалів справи угода про надання інформаційно-консультативних та туристично-екскурсійних послуг від 26.06.2013 /а.с. 17, том І/, заявка на бронювання бази відпочинку «Мікрон» (м. Одеса) /а.с. 18, том І/ та фотокартки /а.с. 66-80, том І/ свідчать лише про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно проводили відпочинок та дозвілля, однак не можуть бути доказом того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно мешкали разом та вели спільне господарство, як і надання ОСОБА_4 довіреності позивачці на отримання коштів /а.с. 23 том I/, та не є достатнім доказом для визнання факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України без наявності інших ознак сімї, враховуючи те, що судом встановлено, що позивачка в документах вказувала своє місце реєстрації: м. Стрий, вул. Грушевського, 4а/20, де й фактично була зареєстрована в період 2001-2018 років.

Крім цього, судом встановлено, що витрати на лікування ОСОБА_4 здійснювала його дочка ОСОБА_2 /а.с. 167-192, том І/, витрати на поховання ОСОБА_4 поніс його син ОСОБА_3 /а.с. 232-234, том І/, що підтвердила сама позивачка в судовому засіданні.

Належних і допустимих доказів ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_4, наявності в них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї, що є необхідними для встановлення факту спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, позивачкою не надано і таких в судовому засіданні не здобуто, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Таким чином, позивачкою не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період, упродовж якого було придбано спірну квартиру та автомобіль.

Висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах Верховного Суду від 25.01.2018 в справі № 337-5266/15-ц, від 14.02.2018 в справі №129/2115/15-ц.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною власністю слід відмовити.

Оскільки інші позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частину автомобіля «Volkswagen LT35», 2003 року випуску, VIN номер WV1ZZZ2DZ4H013414, державний номер НОМЕР_1, визнання її спадкоємцем четвертої черги та визнання за нею права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання майна спільною власністю, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною власністю та зміну черговості спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений судом 29.11.2018.

Суддя Л.В.Гула