Справа № 357/1624/17 Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/1065/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 30 15.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., членів колегії - Журби С.О., Лівінського С.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И Л А :

15 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із названим позовом, де просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 300 000 грн. матеріальної та 150 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у 2015 році стосовно відповідача було порушено кримінальне провадження №0002356 від 10 червня 2015 року про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнав по епізоду заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_3 у розмірі 300 000 грн.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов, однак позов був залишений без розгляду в зв'язку із закриттям кримінального провадження, тому позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства.

Також зазначає, що дані обставини спричинили негативні зміни в житті позивача, погіршився стан його здоров'я та самопочуття.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 300 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що вина відповідача щодо завданої матеріальної шкоди повністю доведена ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року.

Також зазначено, що суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо спливу строку позовної давності, посилаючись на норми ч. 2 ст. 265 ЦК України.

Разом з цим, оцінюючи заподіяну моральну шкоду в 150 000 грн., суд взяв до уваги ухвалу суду від 25 січня 2017 року та пояснення позивача, згідно яких в результаті вказаного кримінального діяння відбулися негативні зміни в житті позивача, значно погіршився стан здоров'я та самопочуття, що призвело до втрати зору позивача та значного і тривалого погіршення стану здоров'я, в тому числі перенесений інсульт, тривала реабілітація, фізичні страждання та моральні переживання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 18 жовтня 2008 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у борг 5 000 доларів США, які зобов'язався повернути до квітня 2009 року.

Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач по справі не виконав, унаслідок чого 10 червня 2015 року відкрито кримінальне провадження №0002356 за вчинення відповідачем злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року за клопотанням адвоката ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, кримінальне провадження №0002356 від 10 червня 2015 року закрито в зв'язку з закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності ( а.с. 4-5 ).

Як зазначено в ухвалі, потерпілим ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_2 заявлено цивільний позов на суму 300 000 грн. матеріальної та 150 000 грн. моральної шкоди, який залишено без розгляду в зв'язку із закриттям кримінального провадження.

При цьому, обвинувачений свою вину у вчиненому злочині по зазначеному епізоду визнав повністю ( там же ).

15 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із названим позовом, де просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 300 000 грн. матеріальної та 150 000 грн. моральної шкоди ( а.с. 1-2 ).

Разом з цим, посилається на те, що 18 жовтня 2008 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у борг 5 000 доларів США та зобов'язувався повернути їх до квітня 2009 року, однак, взятих на себе зобов'язань відповідач по справі не виконав ( там же ).

На підтвердження заявлених вимог позивач надав лише копію ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2017 року ( а.с. 4-5 ).

Зазначені у позові обставини отримання грошових коштів у зазначеній сумі ОСОБА_2 визнав у суді першої і апеляційної інстанцій ( а.с. 17-18 ).

При цьому, до ухвалення рішення по суті він звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, де просить відмовити у задоволенні позову ( а.с. 19 ).

Однак, заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року заявлені позовні вимоги задоволено з посиланням на їх обгрунтованість, не погодившись із твердженням відповідача про сплив строку позовної давності, посилаючись на положення ст.ст. 256, 261 265 ЦК України.

Оцінюючи заподіяну моральну шкоду в 150 000 грн., суд взяв до уваги ухвалу суду від 25.01.2017 року та пояснення позивача, згідно яких в результаті вказаного кримінального діяння відбулися негативні зміни в житті позивача, значно погіршився стан здоров'я та самопочуття, що призвело до втрати зору позивача та значного і тривалого погіршення стану здоров'я, в тому числі перенесений інсульт, тривала реабілітація, фізичні страждання та моральні переживання.

Проте, апеляційний суд не погоджується із зазначеним висновком місцевого суду, враховуючи наступне.

Так, ОСОБА_2 отримав від позивача 5 000 доларів США та зобов'язався повернути грошові кошти до квітня 2009 року.

Зазначені обставини визнаються сторонами у суді першої та апеляційної інстанцій і підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин, до позовних вимог не можуть бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності, як того просить відповідач, у відповідності до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України згідно якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку.

15 березня 2018 року під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_2 визнав частково позовні вимоги в розмірі отриманих грошових коштів, що беззаперечно свідчить про переривання перебігу позовної давності відповідно до положень цивільного законодавства.

Враховуючи зазначене, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення через його необґрунтованість.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 300 000 грн. матеріальної шкоди, на переконання апеляційного суду, підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Як встановлено судом другої інстанції, завдана шкода, виходячи із отриманих відповідачем грошових коштів в розмірі 5 000 доларів США, а також із курсу на день ухвалення судового рішення ( а.с. 77 ) складає 130 069,89 ( 5 000 х 2601,3975 : 100 ) грн.

При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, виходячи із викладеного, характеру порушення його прав, глибини та обсягу душевних страждань, які він зазнав і викликаних необхідністю захисту свого майнового інтересу в судовому порядку ( а.с. 4-5 ), що негативно впливає на його фізичний та психічний стан ( а.с. 69, 70 ), інших негативних наслідків, які мають істотне значення, вимог розумності, виваженості і справедливості, положень п.п. 2, 3, 9, 10 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31 березня 1995 року, на переконання апеляційного суду, необхідно визначити у розмірі 50 000 грн.

Однак, позивач не надав суду першої інстанції доказів, як зазначає в позові, щодо втрати зору, значного і тривалого погіршення стану здоров'я, в тому числі перенесеного інсульту, тривалої реабілітації, фізичних страждань та моральних переживань з цього приводу, що, з точки зору суду другої інстанції, не впливає на розмір заподіяної йому моральної шкоди, визначеної апеляційним судом.

Таким чином, позивач не надав суду доказів про заподіяння йому матеріальної та немайнової шкоди у зазначеному в позові розмірі.

За таких обставин, суд першої інстанції при ухваленні рішення викладеного у повній мірі не врахував, а відтак - неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені, виклав у рішенні висновки, які не відповідають обставинам справи, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 256, 257, 261, 264, 1166, 1167, 1177 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 213-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення, та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог в повному розмірі.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст.ст. 76-82, 263, 264, 265, 374, 376, 384 ЦПК України, ст.ст. 15, 22, 23, 256, 257, 261, 264, 1166, 1167, 1177 ЦК України.

Крім цього, доводи апеляційної скарги про невірність застосування строку позовної давності, що відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайоного суду від 25 січня 2017 року позивачу спричинено матеріальну шкоду лише в розмірі 24 819 грн., що інших доказів, крім названої ухвали, позивачем не надано, судом першої інстанції позивача незаконно звільнено від сплати судового збору, у даному випадку та у силу викладеного судом апеляційної інстанції, не є підставою для задоволення апеляційних вимог у повному розмірі.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 940,70 ( 130 069,89 х 1 : 100 + 1 600 х 0,4 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-82, 141, 263, 264, 265, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, скасувати і ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заподіяну шкоду у розмірі 130 069,89 грн. та немайнову - 50 000 грн. і на користь держави - судовий збір - 1 940,70 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

С.В. Лівінський