Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 759/4552/17-ц

провадження № 61-3066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року у складі судді Сенька М. Ф. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 18 травня 1996 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, у якому 24 березня 2006 року народилася ОСОБА_3

Зазначала, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини та не бере участі в її вихованні.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти на ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісяця.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3 у розмірі 5 000 грн щомісяця, починаючи з 23 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі статей 180, 184 СК України домовленості щодо виконання відповідачем свого батьківського обов'язку з утримання дитини між сторонами не досягнуто, а тому, врахувавши його стан здоров'я та матеріальне становище, суд стягнув з нього аліменти на дитину в розмірі 5 000 грн щомісяця, починаючи з 23 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі статей 182, 184 СК України дійшов правильного висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн щомісяця. Висновки суду першої інстанції узгоджуються з фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що відповідач проживає спільно з позивачем та донькою, бере належну участь у вихованні дитини та надає матеріальну допомогу доньці. Позивач не довела, що між сторонами виникають непорозуміння щодо матеріального утримання дитини. Крім того, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що шлюб між сторонами не розірвано.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 1996 року (а. с. 4).

Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини та має змогу сплачувати аліменти в розмірі 5 000 грн щомісяця.

Згідно з довідкою Державного підприємства «Сервіс» від 08 грудня 2017 року ОСОБА_2 працює на посаді заступника директора і його дохід за період з 01 січня до 30 листопада 2017 року становив 448 614 грн 08 коп. (а. с. 130).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої - третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2017 року - 1 689 грн, з 01 травня - 1 777 грн, з 01 грудня - 1 860 грн.

Статтею 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України 2004 року визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що шлюб між сторонами не розірвано і тому він не має сплачувати аліменти на підставі судового рішення. У письмових запереченнях на заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року ОСОБА_1 зазначала, що звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 18 травня 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 374, розірвано.

ОСОБА_1 проживає разом з дитиною ОСОБА_3 та має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів у випадку, якщо відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Доводи касаційної скарги про те, що факт спільного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3 підтверджує його належну участь у вихованні дитини та надання ним матеріальної допомоги доньці ОСОБА_3, також є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустими доказами.

Ураховуючи встановлені судом обставини, що стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, та виходячи з того, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою як на мати, так і на батька дитини, суди попередніх інстанцій визначили розмір аліментів на дитину з батька відповідно до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк