УХВАЛА
30 травня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:головуючого судді: Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Мереуци М.А., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі клопотання Головного управління Держпраці у Запорізькій області про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_4, Головного управління Держпраці у Запорізькій області, третя особа Фонд соціального страхування України про визнання недійсним акту, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, зобовязання призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, -
ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_4, Головного управління Держпраці у Запорізькій області, третя особа Фонд соціального страхування України про визнання недійсним акту, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, зобовязання призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку.
До суду надійшло клопотання від відповідача про закриття провадження у справі, у звязку із тим, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
У судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотання заперечує.
У судовому засіданні представник відповідача клопотання підтримав та просить задовольнити.
Заслухавши думку сторін, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню
Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тоді як завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст.2 КАС України)
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".
Пунктами 1 і 2 частини 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;
Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.
Позовну заяву було подано у вересні 2017 року, тобто під час дії попередніх редакцій КАС України та ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України (в редакції, яка діяла на момент подання позовної заяви) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.
Правилами ч.1 ст.15 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання позовної заяви) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», справи про оскарження рішень медико-соціальної експертної комісії, повідомлень медичних установ і актів розслідування нещасних випадків й хронічних професійних захворювань підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується здоров'я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства (стаття 275 ЦК), або виникають із трудових правовідносин, а вказана комісія, хоча згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, перебуває у віданні Міністерства охорони здоров'я України, проте відповідно до встановленого переліку прав і обов'язків (пункти 11 - 14 Положення) не здійснює владних управлінських функцій, а спір не стосується господарської діяльності юридичних осіб.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позовні вимоги ОСОБА_3 у тому числі визнання недійсним Акту форми Н-5, стосуються захисту її цивільних прав і з урахуванням субєктного складу сторін, суд приходить до висновку, що вказаний спір є приватно-правовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Доводи відповідача про те, що заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а мають розглядатися в адміністративному судочинстві, не можна визнати обґрунтованими, оскільки спір у справі, що розглядається, не стосується захисту прав, свобод і інтересів у сфері публічно-правових відносин, а позивачем заявлено позов на захист порушених прав на підставі вимог ст.ст.15,16 ЦК України, тому розгляд таких справ, згідно з положеннями ст. 19 ЦПК України, відбувається за правилами цивільного судочинства.
Отже, клопотання про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд
У задоволенні клопотання Головного управління Держпраці у Запорізькій області про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_4, Головного управління Держпраці у Запорізькій області, третя особа Фонд соціального страхування України про визнання недійсним акту, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, зобовязання призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.І. Рибалко