Справа № 136/990/17
Провадження № 22-ц/772/1850/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуСправа № 136/990/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О.

при секретарі : Богацькій О.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідачі :Турбівська селищна рада Липовецького району, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

за участю в судовому засіданні відповідача ОСОБА_5 та його предстаника адвоката ОСОБА_6,предстаника позивача-адвоката ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Липовецького районного суду від 26.06.2018 року, ухваленого о 13 год. 52 хвилин годині в приміщенні Липовецького районного суду суддею Стадником С.І. , повний текст якого складено 18.05.2018 року , у справі за позовом ОСОБА_3 до Турбівської селищної ради Липовецького району, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними і скасування рішень органу місцевого самоврядування та скасування державних актів на право приватної власності на землю,-

В с т а н о в и в:

27.06.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_5,ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень Турбівської селищної ради та державних актів про право приватної власності на землю . Послався на те, що його дід - ОСОБА_8 був власником земельної ділянки площе 0,25 га по вул. Б. Хмельницького, 12, смт. Турбів Липовецького району. Рішенням Турбівської селищної Ради депутатів трудящих від 27.02.1959 року №5 із зазначеної земельної ділянки за заявою ОСОБА_8 було наділено 0,12 га городу його синові ОСОБА_9 батькові позивача. 02.04.1993 року ОСОБА_8 помер, а свій житловий будинок з господарськими будівлями за вказаною адресою в рівних частинах заповів дочкам - ОСОБА_10, ОСОБА_11 та онуку - позивачу по справі ОСОБА_3

Останній ,як і інші спадкоємці за заповітом, прийняв спадщину, отримавши при цьому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки домоволодіння.

Рішенням 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів від 26.01.1996 року "Про приватизацію присадибних ділянок" позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га по вул. Б. Хмельницького в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області.

Рішенням виконкому Турбівської селищної Ради народних депутатів від 29.05.1996 року № 38 в покійного ОСОБА_12 було вилучено земельну ділянку площею 0,25 га і було надано: ОСОБА_110,08 га, ОСОБА_10 0,08 га позивачу - 0,09 га.

Рішенням 9 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів 07.08.1996 року № 38 було враховано позитивний висновок виконкому селищної ради 29.05.1996 року та на підставі ст.56 ЗК вилучено в покійного ОСОБА_8А земельну ділянку площею 0,25 га,(в той час як за ним фактично рахувалось 0,12 га), при цьому її було надано: ОСОБА_11Е - 0,08 га ОСОБА_10 - 0,08 га йому , позивачу по справі - 0,09 га .

27.11.1997 року рішенням 13 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів було внесено часткові зміни до рішень сесій в частині площі наданих ділянок до фактичних розмірів , в результаті чого площа ділянки по вул. Б.Хмельницького,12 якою він користувався , була зменшена без його згоди на 0,01 га до 0,08 га і вирішено видати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

04.03.1998 року рішенням 16 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради у приватну власність ОСОБА_11 було передано земельну ділянку площею 0,09 га, ОСОБА_10- земельну ділянку площею 0,08 га та було видано їм відповідні державні акти, при цьому межі із суміжними землекористувачами позивачем не погоджувались. Також вказав ,що виготовленням технічної документації по Державному акту ОСОБА_10Е . по встановленню меж її земельної ділянки в натурі фактично порушені його права на земельну ділянку під будинком.

Вважаючи вищевказані рішення протиправними ,оскільки вони прийняті з порушенням норм ч.2 ст.19 Конституції та законів України , порушують його права землевласника ,орган місцевого самоврядування не вправі скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, так як на підставі них були реалізовані певні субєктивні права та охоронювані законом інтереси і з метою відновлення своїх порушених прав просив суд :

-визнати протиправним рішення 9 сесії 22скликання Турбівської селищної ради від 07.08.1996року "Про затвердження рішень виконкому " в частині вилучення земельної ділянки у ОСОБА_8 по вул. Б. Хмельницького площею 0,25 га та надання її в постійне користування біля житлового будинку що перейшов в спадщину : ОСОБА_3 площею 0,09 га, ОСОБА_11 площею 0,08 га та ОСОБА_10 площею 0,08 га та скасувати його;

-визнати протиправним рішення 13 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 27.11.1997 року "Про внесення змін до рішень сесій в частині розмірів земельних ділянок» в частині внесення змін до рішення 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 26.01.1996 року , яким ОСОБА_3 виділено замість 0,13 га - 0,08 га по вул. Б. Хмельницького та скасувати його;

- визнати протиправним рішення 16 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 04.03.1998 року "Про приватизацію земельних ділянок" в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_11 в розмірі 0,09 га, ОСОБА_10 в розмірі 0,08 га та скасувати його.

А також скасувати видані на їх виконання державні акти :

- Державний акт серії ВН №03011 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,09 га, виданий на імя ОСОБА_11 05.10.1998 року;( правонаступник - відповідач ОСОБА_4 )

- Державний акт серії ВН №03012 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, виданий на імя ОСОБА_10 17.12.1998 року;

( правонаступник - відповідач ОСОБА_5Є.)

- Державний акт серії ВН №03013 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку ,площею 0,08 га, виданий на його позивача імя 26.08.1998 року.

Рішенням Липовецького районного суду від 26.06.2018 року позов задоволено частково. Скасовано Державний акт серії ВН №03011 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,09 га, виданий на імя ОСОБА_11 05.10.1998 року. Скасовано Державний акт серії ВН №03012 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, виданий на імя ОСОБА_10 17.12.1998 року. Скасовано Державний акт серії ВН №03013 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,08 га, виданий на імя ОСОБА_3 26.08.1998 року.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_4 А,В. та ОСОБА_5 в рівних частинах в дохід держави судовий збір в сумі 1920 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення ,яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначив , що суд не врахував що , після смерті в 1993 році ОСОБА_8 успадковувався лише будинок ,а не земельна ділянка ,яка не входила до складу спадщини. В подальшому ,в 1998 році була затверджена технічна документація до державних актів про право власності на землю та позивачу, як і іншим спадкоємцям будинку , були передані у власність земельні ділянки в розмірах, наданих оскаржуваними позивачем рішеннями .При цьому виготовлення цієї документації проводилося на їх вимогу і позивачу не могло не бути відомо про площу наданих у власність ділянок . Останній у 1998 році отримав державний акт на право власності на передані йому 0,08 га, користувався ними впродовж 17 років, після чого заявив про порушення його прав, а тому пропустив процесуальний строк на звернення до суду . Крім того, право власності на 0,13 га у нього не виникло , оскільки не виділена в натурі земельна ділянка. Вказали, що суд безпідставно за їх заявою не застосував до вимог позивача строк позовної давності ,просили його застосувати та відмовити повністю в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що, прийнявши спадщину у вигляді 1/3 частини будинку після померлого діда ОСОБА_8 , він успадкував право користування земельною ділянкою, що залишилась у останнього , площею 0,13 га, на якій розташований будинок ,а тому виділення йому 0,08 га ,а відповідачам у власність відповідно 0,08 га та 0,09 га та ще й без розділу будинку в натурі неможливо та порушує його права, так як позбавляє права власності на земельну ділянку під будинком.

Відповідно до п.п.8, 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону №2147 -VІІІ від від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги , заявлених позовних вимог та підстав позову ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1,2,4,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст.264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає не повністю .

Суд встановив, що за даними погосподарської книги 1956-1957 року (а. с. 142-144) за дідом позивача ОСОБА_8 рахувалась земельна ділянка площею 0,25 га по вул. Б. Хмельницького, 12 в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області.

Як вбачається з архівного витягу із рішення Турбівської селищної Ради депутатів трудящих від 27.02.1959 року № 5 (а. с. 5), за заявою ОСОБА_8 з його фонду землі 0,12 га города наділено його сину ОСОБА_11, у звязку чим в його користуванні залишилось 0,13 га землі.

За життя ОСОБА_11 сплачував за виділену йому земельну ділянку земельну ренту, підтвердженням чого є платіжне повідомлення (а. с. 6).

02.04.1993 року ОСОБА_8 помер, залишивши на імя своїх дочок - ОСОБА_10,ОСОБА_11 та онука - позивача заповіт ,яким в рівних частинах заповів їм житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. Б. Хмельницького, 12.

Прийнявши спадщину після померлого ОСОБА_8, позивач як і інші спадкоємці, успадкував 1/3 частки його домоволодіння, в тому числі і право на користування земельною ділянкою по вул. Б. Хмельницького, 12 в смт. Турбів на якій розташований спадковий будинок, пропорційно розміру частки у спільній частковій власності.

26.01.1996 року рішенням 7 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області "Про приватизацію присадибних ділянок", вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 для ведення підсобного господарства : ОСОБА_3 - площею 0,13 га.

Рішенням 9 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів 07.08.1996 року № 38 було враховано позитивний висновок виконкому селищної ради 29.05.1996 року та на підставі ст.56 ЗК вилучено в покійного ОСОБА_8А земельну ділянку площею 0,25 га і надано йому позивачу по справі 0,09 га, ОСОБА_11Е - 0,08 га ОСОБА_10 - 0,08 га із зазначенням, що дана земельна ділянка знаходиться біля житлового будинку, що перейшов в спадщину (а.с.11)

27.11.1997 року рішенням 13 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів "Про зміни в рішення сесій в частині розмірів земельних ділянок» було внесено часткові зміни до рішень сесій Турбівської селищної ради, в пункті площі земельних ділянок ,наданих в постійне користування та приватну власність та вирішено внести зміни в земельно - облікові документи, відповідно до фактичних розмірів, визначених в натурі, зокрема, до рішення 7 сесії від 26.01.1996 року щодо передачі позивачу 0,13 га по вул. Б.Хмельницького в приватну власність для ведення підсобного на площу відповідно до фактичних розмірів - 0,08 га.

26.08.1998 року позивачу ОСОБА_3 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №03013 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,08 га в межах згідно плану, яка розташована на території смт. Турбів Липовецького району Вінницької області (а.с. 16).

04.03.1998 року рішенням 16 сесії 22 скликання Турбівської селищної Ради народних депутатів "Про приватизацію земельних ділянок" вирішено передати громадянам безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, якими вони користуються а саме: ОСОБА_11 , площею 0,09 га та ОСОБА_10 - 0,08 га по вул. Б. Хмельницького .

На підставі вищевказаного рішення,05.10.1998року ОСОБА_11 було видано Державний акт серії ВН №03011 про право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,09 га (кадастровий номер :01:003:1737), яка розташована на території смт. Турбів Липовецького району Вінницької області (а.с. 20), а 17.12.1998 року ОСОБА_10 було видано Державний акт серії ВН №03012 про право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,08 га (кадастровий номер :01:003:1735), яка розташована на території смт. Турбів Липовецького району Вінницької області.

Постановляючи рішення у справі суд виходив з того, що оскажувані рішення органу місцевого самоврядування прийняті в порушення чинних на час виникнення спірних правовідносин норм права ,зокрема ,ст.ст.19,27,29,30,42 ЗК щодо переходу прав на користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення та спільного використання і розпорядження нею при переході права власності на будівлю пропорційно розміру часток у спільній власності на будівлю; щодо надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину лише після вилучення цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З врахуванням того, що після смерті ОСОБА_8 до спадкоємців, яким спадщина у вигляді будинку належала з часу її відкриття, пропорційно розміру їх часток у спільній власності на домоволодіння переходить право користування земельною ділянкою ,яке мав спадкодавець, земельну ділянку у встановленому законом порядку у них не вилучали , а вилучали перед наданням у померлого ОСОБА_8 (який до того ж втратив цивільну правоздатність), розмір земельної ділянки наданої позивачу 0,09 га був змінений на 0,08 га без його згоди , органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваних рішень були допущені порушення вказаних норм.

Разом з тим, відмовляючи позивачу у визнанні оскаржуваних рішень протиправними та їх скасуванні ,суд вірно виходив з того, що вказані рішення являли собою ненормативні правові акти одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, на підставі них сторони набули права власності на земельні ділянки , а тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не забезпечує їх реального захисту.

Погоджуючись з даним висновком ,в той же час колегія суддів вважає, що при правильній мотивації відмови у задоволенні цієї частини вимог , встановлені судом обставини перебування в користуванні спадкодавця на час відкриття спадщини лише 0,12 га землі, є непідтвердженими належними доказами.

Так, за даними витягу погосподарської книги за домогосподарством службовця ОСОБА_8 по вул. Б. Хмельницького станом на 1957 рік рахувалось 0,25 га землі. (а.с.143). Син ОСОБА_8 - ОСОБА_11Е,. якому за заявою батька рішенням селищної ради в 1959 році було наділено 0,12 га городу, на якому не будувався будинок, помер в 1963 році, що не заперечувалось сторонами. Наділення в 1959 році ділянки під город ,а не під будівництво і обслуговування житлового будинку , передбачало надання землі в тимчасове користування. Інших достовірних даних щодо розміру земельної ділянки, що перебувала в користуванні ОСОБА_8 на час відкриття спадщини ,матеріали справи не містять. Таким чином, у суду відсутні достовірні докази того, що розмір земельної ділянки ,яка перебувала в постійному користуванні ОСОБА_8 станом на час його смерті в 1993 році , становив лише 0,12 га.

Тому посилання в апеляційній скарзі на заперечення факту перебування в користуванні ОСОБА_8 на час відкриття спадщини 0,12 га землі, хоча і заслуговують на увагу ,проте вказані обставини, зважаючи на допущені порушення закону, не є такими ,що впливають на правильність висновку суду в цій частині позовних вимог , а тому рішення суду в цій частин позовних вимог підлягає залишенню без змін.

Щодо задоволення позовних вимог в іншій частині вимог , то з врахуванням викладеного , апеляційний суд в складі колегії вважає, що висновки суду про те, що права позивача підлягають захисту шляхом скасування виданих позивачу та іншим спадкоємцям державних актів на право власності на землю та відсутності підстав для застосування строків давності звернення до суду за захистом ,не відповідають матеріалам справи, наявним доказам та вимогам закону.

Як вбачається з позовних вимог ,ОСОБА_3 просить скасувати державні акти про право приватної власності на землю надану для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Б. Хмельницького ,12 , що приблизно відповідають розмірам їх часток у спільній власності на спадкове домоволодіння ,якщо виходити із того ,що у спадкодавця перебувало в користуванні 0,25 га землі за даною адресою.

Вказані державні акти видані йому та іншим спадкоємцям, (правонаступниками яких є відповідачі по справі ) в 1998 році, технічна документація по виготовленню яких проводилась на замовлення сторін, в тому числі і позивача . Дані щодо розмірів земельних ділянок , меж земельних ділянок та дані щодо їх погодження містились в матеріалах технічної документації по виготовленню зазначених державних актів та знайшли відображення у виданих Державних актах про право приватної власності на землю.

Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН 03013 на імя ОСОБА_3 з даними про рішення селищної ради ,яким надано в приватну власність земельну ділянку , з зазначенням її розміру та конфігурацїі , а також межами, видано останньому 26.08.1998 року.

Відтак ,з того часу позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права та про особи які його порушили і звернутись до суду за захистом.

Згідно діючих на той час норм цивільного законодавства ,а саме ст. ст.71,75 ЦК Української РСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки; позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст.76 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічні положення про перебіг строку позовної давності містить і ч.1 ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Проте апеляційний суд в складі колегії вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню саме ст.ст.71,76 ЦК Української РСР ,оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН 03013 на імя ОСОБА_3 з даними про рішення селищної ради ,яким надано в приватну власність земельну ділянку , з зазначенням її розміру та конфігурацїї , а також межами, видано останньому 26.08.1998 року, а іншим громадянам ,правонаступником яких є відповідачі у справі - 05.10.1998 року та 17.12.1998 року.

Відтак ,з того часу позивач довідався або повинен був довідатися про порушення свого права та про особи які його порушили і звернутись до суду за захистом.

Натомість він ,як і інші спадкоємці, ще у 1998 році реалізував свої права на отримання у власність частини земельної ділянки спадкового будинку, на яку мав право користування ,надані на підставі оскаржуваних рішень ; замовляв технічну документацію на цю ділянку та отримав на неї державний акт ; протягом 19 років рішення та отримані державні акти не оскаржував, користувався земельною ділянкою ,а тому колегія вважає, він що пропустив строк на звернення до суду за захистом.

Скасування державних актів за таких обставин порушить принцип правової визначеності ,який розглядається як елемент верховенства права і розкривається в тому числі через такі концепції, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав (vested rights)

Заперечення позивача про те, що він не оскаржував рішення щодо надання йому земельної ділянки в розмірі 0,08 га та державний акт на неї , оскільки вважав, що ця земельна ділянка виділена йому біля спадкового будинку і він окремо має право ще на одну ділянку 0,13 га ,та лише в 2016 році дізнався ,що цей розмір виділений йому в результаті зміни рішення сесії про виділення йому 0,13 га за даною адресою , не заслуговують на увагу та не дають підстав для застосування ст. 261 ЦК України , оскільки є нелогічними, так як він стверджував ,що залишок ділянки біля дідового будинку складає всього 0,13 га ,а спадкоємців троє ,отже йому мало припасти біля будинку 0.043 га.

Колегія розцінює їх як спосіб штучно витлумачити обставини щодо можливого застосування строку давності на свою користь, оскільки він міг довідатися про порушення своїх прав.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача на ту обставину ,що в результаті виготовлення в 2013 році ОСОБА_10 технічної документації по встановленню меж її земельної ділянки по Державному акту в натурі порушені його права на землю під будинком , оскільки межі та конфігурація належних на праві власності земельних ділянок ,як позивача так і ОСОБА_10, містяться в їх Державних актах і підлягають захисту шляхом усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ,а не шляхом скасування державних актів.

Посилання позивача та суду на те, що про порушення своїх прав позивач дізнався з листа ДП "Вінницький НДПІЗ" від 24.11.2015 року , не заслуговують на увагу ,оскільки із нього не вбачається ,що лише тоді він міг довідатися про порушення його прав.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак ,доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом строку давності для звернення до суду є обгрунтованими .

Враховуючи викладене , суд першої інстанції неповно зясував обставини наявності інших обставин ,що мають значення для справи , неправильно застосував норми права та дійшов помилкового висновку про незастосування строку позовної давності до частини позовних вимог , а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково ,а рішення суду в силу п.п.1-4 ч1 ст.376 ЦПК в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.374,376,381,386 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду від 26.06.2018 року в частині скасування державних актів на право приватної власності на землю ,- скасувати .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Турбівської селищної ради Липовецького району, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування державних актів на право приватної власності на землю, відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді : Голота Л.О.

ОСОБА_13

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.