Справа № 148/861/18
Провадження № 22-ц/801/56/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С.В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуСправа № 148/861/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальність «Авто Просто»

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 8 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

Рішення ухвалив суддя Ковганич С.В.

Рішення ухвалено у м. Тульчині Вінницької області.

Повний текст рішення складено 8 серпня 2018 року,

Встановив:

В травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 8 листопада 2010 року вона уклала із відповідачем угоду № 330073, предметом якої є надання їй послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання легкового автомобіля ВАЗ-2107, вартістю на день підписання угоди 49 950 грн., через систему придбання у групах.

24 січня 2015 року вона звернулася до відповідача із заявою про розірвання угоди та вимогою про повернення сплачених нею за угодою коштів, на яку отримала відповідь від 12 лютого 2015 року про те, що угода вважається розірваною; сума коштів, що підлягає поверненню, становить 64469,32 грн., однак повернення коштів відбувається в порядку черговості та перед нею у черзі є 20 учасників, які розірвали угоди раніше. При цьому відповідач не зазначив, в який строк їй будуть повернуті кошти.

В зв'язку з тим, що до даного часу кошти їй відповідачем не повернуті, просила стягнути з ТОВ «Авто Просто» на її користь сплачені на виконання угоди № 330073 від 8 листопада 2010 року чисті внески, що підлягають поверненню у зв'язку із розірванням угоди, в сумі 64 469,32 грн.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 8 серпня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_3 сплачені на виконання угоди № 330073 від 8 листопада 2010 року чисті внески, які підлягають поверненню у зв'язку із розірванням угоди в сумі 64 469,32 грн.

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Авто Просто» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Зазначив, що з оскаржуваним рішенням не погоджується повністю, оскільки воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Рішення ухвалено з однобічним дослідженням матеріалів справи, без дослідження позиції відповідача, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке значним чином впливає на права ТОВ «Авто Просто».

Позивач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, зазначивши, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене внаслідок повного встановлення обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не містять переконливих аргументів, які б давали підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 8 листопада 2010 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ТОВ «Авто Просто» уклали угоду № 330073, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля через систему придбання у групах, а саме: легкового автомобіля ВАЗ 2107, вартістю 49 950 грн. (а. с. 6-15).

Пунктом 13.1. статті 13 додатку № 2 до угоди «Правила функціонування системи придбання в групах АвтоТак» передбачено право учасника, який ще не отримав автомобіль, розірвати угоду за власним бажанням, про що він має повідомити Авто Просто у письмовій формі.

24 січня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про розірвання угоди, в зв'язку з чим просила повернути сплачені нею на виконання угоди внески.

На таку заяву відповідач ТОВ «Авто Просто» 12 лютого 2018 року надіслав відповідь позивачу, в якій повідомив, що угоду № 330073 розірвано за її заявою; поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень статті 13 п. 13.3. додатку № 2 до угоди; сума коштів за угодою, що підлягає поверненню позивачу, становить 64 469,32 грн., яку буде повернуто згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4. та п. 13.5. статті 13 угоди, та після накопичення необхідної суми коштів у фонді для повернення коштів; на момент підготовки відповіді у черзі перед позивачем знаходиться 20 учасників, повернення чистих внесків яким буде проведено раніше (а. с. 14-15).

Відповідач своїх зобов'язань щодо повернення коштів перед позивачем не виконав.

Згідно зі ст. 907 ЦК України порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 13 додатку № 2 до угоди сторони визначили порядок і наслідки розірвання договору.

Відповідно до п. 13.4.1. статті 13 додатку № 2 до угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За вимогою Авто Просто учасник зобов'язується надавати документи, які підтверджують виникнення зазначених обставин. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

Пунктом 13.4.2. статті 13 додатку № 2 передбачено, що у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали угоду, не посилаючись на обставини, викладені у попередньому пункті. При цьому, пріоритет в групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.

За змістом п. 13.4. статті 13 додатку № 2 до угоди кошти повертаються в порядку, що побудований на принципі черговості.

З огляду на викладене угодою встановлено лише порядок повернення грошових коштів, при цьому граничний строк повернення цих коштів умовами угоди не передбачено. З такими умовами позивач погодилась, підписавши угоду.

Разом з цим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-VI внесені зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», яку доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Пунктом 3 Прикінцевих положень цього Закону зобов'язано фінансові установи привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом.

На виконання Закону Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, розпорядженням від 9 жовтня 2012 року № 1676 затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Пунктом 6.22. Ліцензійних умов передбачено, що максимальний строк повернення учаснику групи суми сплачених ним періодичних платежів не може перевищувати двох років з дати отримання ліцензіатом заяви учасника групи про дострокове розірвання договору.

Враховуючи те, що позивач звернулась до відповідача із заявою про розірвання угоди 24 січня 2015 року, відповідачем не дотримано передбачений Ліцензійними умовами дворічний граничний строк для повернення коштів за розірваною угодою.

Відповідач не надав суду доказів, чому він не може повернути кошти позивачу протягом тривалого часу, враховуючи кількість осіб у черзі.

Апеляційний суд з урахуванням таких норм матеріального права, принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України), враховуючи встановлені судом обставини, з огляду на триваючий характер неповернення коштів відповідачем, вважає правильним висновок суду про задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 570/4261/15-ц.

Доводи апеляційної скарги відповідача в тому, що на дату укладення та розірвання угоди не існувало закону, який визначив би послуги з адміністрування придбання товару у групах, як фінансові послуги, також як і не існувало нормативно-правового акта уповноваженого органу про віднесення цих послуг до фінансових, правильних висновків суду не спростовують.

Згідно пункту 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються послуги адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Частину 1 статті 4 доповнено пунктом 11-1 згідно із Законом України №3462-VI від 2 червня 2011 року, що набрав чинності 8 січня 2012 року.

Віднесення законом послуг, які згідно угоди надавав відповідач позивачу, до фінансових, після укладення угоди, не змінює змін правовідносин, які виникли між сторонами. Крім того, угода була розірвана 24 січня 2015 року під час дії закону, який визначав такі послуги як фінансові, а неприведення відповідачем на дату розірвання угоди своєї діяльності до вимог закону не змінює змісту правовідносин та природи надання послуг позивачу.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності подання відповідачем до суду апеляційної інстанції додаткових доказів для спростування обставин, викладених у судовому рішенні, щодо недоведеності відповідачем наявності черги для повернення коштів не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, заперечуючи проти позову, відповідач не був позбавлений права подати до суду першої інстанції докази, якими він обґрунтовував свої заперечення, у тому числі докази щодо наявності черги для повернення коштів перед позивачем.

Відповідачем не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції доказів, які додані ним до апеляційної скарги, тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України такі докази не приймаються судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги обґрунтовуються обставинами, що є ідентичними обставинам, якими відповідач обґрунтовував відзив на позовну заяву і зазначав докази в підтвердження цих обставин.

Суд першої інстанції, виконавши вимоги ст. 89 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний зв'язок в сукупності та надав їм вірну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки в своєму рішення.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 8 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.С. Марчук
В.В. Сопрун