АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/1764/17

Провадження № 22-ц/787/754/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 09 лютого 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролюкс" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

У поданій 16 травня 2017 року заяві позивач ОСОБА_2 просить стягнути з ТзОВ «Агролюкс» на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39600 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що з лютого 2015 року він працював завідуючим виробничою базою в ТзОВ «Агролюкс» та був звільнений 25 серпня 2016 року у звязку з прогулом без поважних причин, про що був повідомлений листом відповідача № 90, в якому йому пропонувалося зявитися на підприємство для отримання нарахованих коштів. У звязку з цим він неодноразово приходив в бухгалтерію відповідача за розрахунковими коштами, однак до цього часу розрахунок з ним не проведений, трудова книжка не повернута, що перешкоджає йому влаштуватися на іншу роботу.

Заявою від 25 жовтня 2017 року позивач збільшив позовні вимоги, відповідно до яких просить стягнути з ТзОВ «Агролюкс» на його користь невиплачену заробітну плату за липень 2016 року в розмірі 1885,71 грн., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2349,31 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу в сумі 33670,52 грн.

Заявою від 29 січня 2018 року позивач уточнив свої вимоги в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу станом на день ухвалення судового рішення, який просить стягнути на його користь у розмірі 71231,22 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Агролюкс» на користь ОСОБА_2 1885 грн. 71 коп. заборгованості по заробітній платі та 2349 грн. 31 коп. компенсації за невикористану відпустку та 4500 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

У решті вимог відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до ухвалення судом неправильного рішення, яке повинне бути скасоване.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував встановлені обставини справи та невірно застосував положення ст. 235 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, тобто суд переклав обовязок власника або уповноваженого ним органу надіслати поштове повідомлення звільненому працівнику із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки на самого ж працівника.

Тому вважає, що у даній справі є дві підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку:

1)не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку;

2)у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України).

Крім того вказує, що Відповідачем в судове засідання була надана довідка про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття) № 19 від 08 вересня 2017 року та довідка № 17 від 17 липня 2017 року про сукупний дохід ОСОБА_2 з якої суд взяв інформацію про середню заробітну плату, проте, середню заробітну плату позивача необхідно було визначати за останніх два місяці, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Як вбачається з наказу № 36 від 25 серпня 2016 року про звільнення позивача, останнім його робочим днем є 15 липня 2016 року, тобто із 16 липня 2016 року за ним обліковуються прогули, а відтак розрахунок середньої заробітної плати необхідно здійснювати за травень та червень місяці 2016 року. Таким чином, середньоденна заробітна плата (дохід) позивача згідно п. 2, п. 8 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 буде становити 184,06 грн.

Оскільки заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку відповідач йому сплатив після ухвалення судом першої інстанції рішення, вказані кошти йому були перераховані поштовим переказом за місцем проживання і одержані ним 08 лютого 2018 року, тому його вимоги на даний час становлять 71231,22 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу у розмірі 71231,22 грн.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТзОВ «Агролюкс» зазначає про те, що вказана апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є законним та таким, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального законодавства.

Зазначає, що з вказаною сумою заборгованості ОСОБА_2 погодився 25 жовтня 2017 року, в наслідок чого подав 17 листопада 2017 року у судовому засіданні заяву про збільшення позовних вимог, оскільки позовна заява подана 16 травня 2017 року містила значно меншу суму заборгованості ТзОВ «Агролюкс» перед ОСОБА_2

Згідно ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю і своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами ОСОБА_2 з 19 вересня 2014 року працював на посаді сторожа, а з 04 лютого 2015 року завідуючим виробничою базою в ТзОВ «Агролюкс».

Наказом № 36 від 25 серпня 2016 року ОСОБА_2 був звільнений у звязку з прогулом без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерію підприємства зобовязано провести остаточний розрахунок із ОСОБА_2

Зазначене підтверджуються копією трудової книжки серії УКР № 2347260 з відповідними записами, що сторони перебували у трудових відносинах.

Листом № 90 від 25 серпня 2016 року ТзОВ «Агролюкс» повідомило ОСОБА_2 про звільнення та направило копію наказу про звільнення і запропоновано зявитися на підприємство для отримання належних йому коштів при звільненні.

При цьому розмір цих сум зазначено не було. Пропозицій отримати трудову книжку або погодити її надсилання поштою відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників не було також.

Вважаючи своє право на своєчасний розрахунок при звільненні порушеним ОСОБА_2 звернувся до суду 16 травня 2017 року.

Місцевий суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності та зокрема показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що ОСОБА_2 неодноразово зявлявся на підприємстві для отримання трудової книжки та розрахункових коштів, обґрунтовано відхилив доводи відповідача про не предявлення позивачем вимоги про виплату йому нарахованих та невиплачених підприємством сум та дійшов вірного висновку, що факт звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, є належним пред'явленням вимоги про розрахунок в розумінні ст. 116 КЗпП України, а обізнаність відповідача щодо наявності спору між сторонами з приводу невиплати розрахункових коштів свідчить клопотання відповідача від 22 червня 2017 року про перенесення розгляду даної цивільної справи.

Згідно довідки ТзОВ «Агролюкс» № 16 від 17 липня 2017 року при звільненні ОСОБА_2 належить до виплати заробітна плата за липень 2016 року в розмірі 1885,71 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2349,31 грн., тому ці суми в любому випадку мали бути виплачені роботодавцем, як безспірні навіть за наявності спору та під час судового розгляду.

Як видно з пояснень представника відповідача неоспорювана сума та трудова книжка позивачу були запропоновані для отримання в останньому судовому засіданні.

Висновок місцевого суду, що ОСОБА_2 з зазначеними вище нарахованими сумами погодився лише у жовтні 2017 року, подавши 17 листопада 2017 року заяву від 25 жовтня 2017 року про збільшення позовних вимог, яку відповідач отримав 24 листопада 2017 року, а тому саме з наступного після отримання указаної заяви позивача дня, тобто з 27 листопада 2017 року відповідач зобовязаний був виплатити не оспорювану ним суму, зокрема, перерахувавши її поштовим переказом через банківську установу за місцем проживання позивача суперечить висновку викладеному судом в цьому ж рішенні, що факт звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, є належним пред'явленням вимоги про розрахунок в розумінні ст. 116 КЗпП України.

Розмір не оспорюваної суми належної до виплати ОСОБА_2, мав був визначений бухгалтерію відповідача в день звільнення.

Подання позову в даній справі ОСОБА_2 на відміну від показань свідків, в даному випадку є належним, достовірним письмовим доказом (з зазначенням конкретної дати) предявлення вимоги до відповідача, тому колегія суддів вважає саме з цієї дати і слід відраховувати строк затримки розрахунку при звільненні.

Щодо визначення середньоденного заробітку ОСОБА_2 в розмірі 115,31 грн., то відповідачем він визначений невірно, оскільки всупереч розяснень даних в Постанові КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року враховано зарплату за неповний місяць в якому він працював перед звільненням до 15 липня 2016 року.

Правильним є розрахунок середньоденного заробітку в розмірі 184,06 грн..

Кількість прострочених днів по день постановлення рішення місцевим судом складає 180 днів. Розмір суми за затримку розрахунку при звільненні складає 33130,8 грн. (180х184,06).

Отже, рішення місцевого суду в частині визначення та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід скасувати та стягнути з ТОВ «Агролюкс» на користь ОСОБА_2 33130,8 грн.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції не дотримався норм матеріального та процесуального права, не повно зясував всі дійсні обставини спору сторін, не всі його висновки відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду до скасування в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та ухвалення в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2018 рокускасувати в частині стягнення 4500 (чотири тисячі пятсот) грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги ОСОБА_2 ОСОБА_6 «Агролюкс» в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролюкс» (; місцезнаходження: 35740, вул.1 Травня смт. Мізоч Здолбунівського району Рівненської області) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33130,8 грн..

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

ОСОБА_7