Справа № 347/145/18
Провадження № 22-ц/4808/179/18
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області про відмову у забезпеченні доказів (відмову у призначенні експертизи), постановлену суддею Крилюк М.І. 12 квітня 2018 року в м. Косів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. (а.с.1-3).

Ухвалою Косівського районного суду від 22.02.2018 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.33).

У ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 подав клопотання про призначення судової психіатричної посмертної експертизи. (а.с.56-57).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В заявлених письмових клопотаннях представника позивача ОСОБА_6 про призначення судової психіатричної експертизи та про забезпечення доказів в порядку ст.116 ЦПК України шляхом їх витребування відмовлено (а.с.69-70).

Не погодившись з даною ухвалою, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність даної ухвали з мотивів невідповідності нормам процесуального права.

Апелянт зазначив, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі № 347/2083/15, залишеним без міни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2017 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку від 30.01.2015 року та земельної ділянки площею 0,2187 га. В судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили, що за позивачем здійснювався догляд, оскільки вона часто хворіла останні півтора-два роки. Свідок ОСОБА_7, яка є соціальним працівником Косівського територіального центру соціального обслуговування Косівської РДА, підтвердила факт знаходження позивача на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги, оскільки ОСОБА_8 часто хворіє і потребує стороннього догляду. Це підтверджується відомостями, які містяться у амбулаторній карті ОСОБА_8, оформленій Кутською міською поліклінікою Косівського району та у довідці Кутської міської лікарні від 07.12.2015 року №248 .

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на момент вчинення заповіту 24.11.2015 року спадкодавець ОСОБА_8 не могла усвідомлювати свої дії, оскільки за станом здоровя та віком потребувала сторонньої допомоги та догляду. Крім того, даний заповіт був вчинений за день до того, як спадкодавець попала в Кутську міську лікарню. Суд відмовив в задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, не навівши мотивів такої відмови, обмежившись лише необґрунтованим посиланням на безпідставність клопотання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2017 року зазначено, що спадкодавець ОСОБА_8 за своїм фізичним станом і віком не мала повного уявлення щодо правових наслідків вчиненого правочину, а тому наведене вказує на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і ця помилка дійсно була і має істотне значення. Отже, судом в іншій справі встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8 вже в січні 2015 року, коли був укладений договір дарування, не усвідомлювала свої дії. А оспорюваний заповіт складено в листопаді 2015 року. У звязку із цим і було заявлено клопотання про призначення судової психіатричної експертизи у справі.

З цих підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для повторного розгляду клопотання про призначення судової психіатричної експертизи (а.с.107-112).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.

У судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обовязок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що у січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним на підставі статті 225 ЦК України, мотивуючи тим, що на момент вчинення заповіту 24.11.2015 року спадкодавець ОСОБА_8 не могла усвідомлювати свої дії, оскільки за станом здоров»я та віком потребувала сторонньої допомоги та догляду (а.с.1-3).

14.03.2018 року представник позивача подав заяву про призначення судової психіатричної (посмертної) експертизи, в якій зазначив, що станом на момент посвідчення приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу оспорюваного заповіту ОСОБА_8 перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У клопотанні зазначено, що копією амбулаторної картки Кутської міської поліклініки Косівського району, довідкою Кутської міської лікарні від 07.12.2015 року №248 підтверджується той факт, що ОСОБА_8 часто хворіла та потребує стороннього догляду. Окрім цього, довідкою Косівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Косівської РДА від 09.02.2016 року також підтверджується факт, що ОСОБА_8 знаходилася на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги з 09.11.2015 року. Враховуючи, що для вирішення питання про психічний стан заповідача на час складання заповіту потрібні спеціальні знання, у справі слід призначити зазначену експертизу (а.с.56-57).

Відмовляючи у задоволенні заяви про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.103, 105 ЦПК України, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» встановивши, що представником позивача в підтвердження заявленого клопотання про призначення судової психіатричної експертизи не надано жодних відомостей, згідно яких заповідач в минулому страждала на психічні розлади, а також судом не встановлено будь-яких сумнівів у психічній неповноцінності заповідача.

Такий висновок суду першої інстанції є передчасним, не відповідає нормам процесуального права та суперечить завданням цивільного судочинства.

З матеріалів справи встановлено, що клопотання про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи заявлено на стадії судового розгляду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. До основних засад (принципів) цивільного судочинства відносяться, зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Оскільки ЦПК України передбачає право позивача заявити позов щодо певного предмета і з певних підстав, а також змінити предмет або підставу позову, тому суд розглядає питання про права і обовязки сторін в тому обсязі, який заявлений позивачем.

Частиною 1 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Частиною 1 ст. 105 ЦПК України встановлено вичерпний перелік обовязкового призначення експертизи судом за клопотанням хоча б однієї із сторін, зокрема якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Щодо розгляду справ про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України склалася усталена судова практика.

Так, у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 та пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 105 ЦПК України (статті 145 ЦПК України в редакції Закону, чинній до 15.12.2017р.) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Предметом психіатричної експертизи є оцінка психічного стану особи, її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час вчинення правочину.

Отже, вирішуючи даний спір суду необхідно встановити психічний стан заповідача на момент вчинення заповіту, тобто чи розумів останній значення своїх дій та чи міг керувати ними.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що на момент вчинення заповіту 24.11.2015 року спадкодавець ОСОБА_8 не могла усвідомлювати свої дії, тому суд зобов»язаний призначити у даній справі судову психіатричну посмертну експертизу.

Зробивши висновки про те, що позивач після складання оспорюваного заповіту брала участь розгляді справ у суді в якості позивача як дієздатна особа і будь-які дані про наявність у заповідача психічного захворювання відсутні, тому не виникає сумнівів у її психічній повноцінності, суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки для такого висновку необхідні спеціальні знання, носієм яких може бути лише експерт (спеціаліст) у галузі психіатрії.

За змістом пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи те, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови у призначенні судової психіатричної експертизи є помилковою, постановлена з порушенням норм процесуального права, іншим чином забезпечити подання доказів позивач позбавлений можливості, тому вона підлягає скасуванню в зазначеній частині і направленню в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції щодо вирішення клопотання про призначення експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.374,379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2018 року в частині відмови у призначенні судової психіатричної експертизи як відмови у забезпеченні доказів скасувати, а справу щодо вирішення клопотання про призначення експертизи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 07 листопада 2018 року.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

ОСОБА_9