Постанова

Іменем України

05 березня 2018 року

м. Київ

справа № 707/387/16-ц

провадження № 61-8963св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області, у складі судді Смоляра О. А., від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Демченка В. А., Подороги В. М., від 10 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про визнання договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 27 жовтня 2015 року позивач уклав із відповідачем договір фінансового лізингу № 001053, де предметом лізингу визначено транспортний засіб марки «Мітсубісі Паджеро Спорт» 2014 року випуску за ціною 430 тис. грн. Для того, щоб стати власником автомобіля необхідно було сплатити адміністративний платіж у сумі 100 тис. грн, а на залишок коштів у сумі 330 тис. грн сплатити періодичними платежами протягом 5 років з правом дострокового погашення. Позивача було завірено, що автомобіль можна буде забрати 30 жовтня 2015 року в автосалоні у м. Черкаси по вул. Смілянській, 8. У той же день він сплатив ТОВ «ЛК «Ваш Авто» адміністративний платіж у розмірі 100 тис. грн. Того ж дня, уважно прочитавши договір лізингу, він виявив розбіжність між тим, що було йому роз'яснено співробітниками ТОВ «ЛК «Ваш Авто» і змістом договору. Виявилось, що співробітники ТОВ «ЛК «Ваш Авто» ввели його в оману щодо положень договору, так як він містить істотний дисбаланс прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів для фізичних осіб, на що у відповідача відсутня ліцензія, містить несправедливі умови та нотаріально не посвідчений. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу № 001053 недійсним, зобов'язати відповідача повернути сплачені ним грошові кошти у сумі 100 тис грн, які були спрямовані на організацію та виконання договору фінансового лізингу, стягнути з відповідача завдану моральну шкоду, яку оцінено у 30 тис. грн.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001053 від 27 жовтня 2015 року, укладений між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4 Зобов'язано ТОВ «ЛК «Ваш Авто» повернути сплачені позивачем кошти в сумі 100 тис. грн., які були спрямовані на організацію та виконання договору фінансового лізингу. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (з урахуванням ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року про виправлення описки).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положення спірного договору свідчать про несправедливість його умов відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. Крім того, спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, а тому потребував нотаріального посвідчення.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

29 серпня 2016 року ТОВ «ЛК «Ваш Авто» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини регулюються не Законом України «Про захист прав споживачів», а нормами ЦК України та спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг». Спірний договір укладено з дотриманням вимог закону, які регулюють його укладання, жодних порушень прав позивача як споживача послуг не допущено, а нотаріальне посвідчення не є обов'язковим для договору фінансового лізингу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

15 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу Синельникову Є. В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 27 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу № 001053 (а.с. 7-12), згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати предмет лізингу у власність та передати його на умовах фінансового лізингу у користування ОСОБА_4, а останній зобов'язувався сплачувати лізингові та інші платежі по договору.

Згідно положень пункту 1.1 договору фінансового лізингу № 001053 предметом лізингу є транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport».

27 жовтня 2015 року ОСОБА_4 було сплачено адміністративний платіж у розмірі 100 тис. грн, що підтверджується квитанцією № N0ZH344763 (а.с. 13).

Пунктом 1.2 договору фінансового лізингу № 001053 визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у договорі та в додатку № 1, який є невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 1.3 договору фінансового лізингу № 001053 лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 1.7 договору фінансового лізингу № 001053 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу (а.с. 7 зворотна сторона).

У пункті 8.2 договору фінансового лізингу № 001053 визначено вартість предмета лізингу на момент укладення договору, що становить 27 500 доларів США. Згідно обмінного курсу долара США до української гривні гривневий еквівалент вартості предмета лізингу на дату укладання цього договору становить 660 тис. грн з ПДВ.

Пунктом 9.1 договору фінансового лізингу № 001053 передбачено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у специфікації.

Пунктом 9.2 договору фінансового лізингу № 001053 визначено, що лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж на умовах викладених у договорі впродовж 12 місяців з моменту підписання даного договору, платежами, які визначені в додатку №1 до договору.

Відповідно до пункту 9.7 договору фінансового лізингу № 001053 кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються у наступному порядку: адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу.

Згідно з пунктом 10.1 договору фінансового лізингу № 001053 розмір щомісячних лізингових платежів розраховується наступним чином: вартість предмета лізингу помножена на коефіцієнт.

Пунктом 10.3 договору фінансового лізингу № 001053 передбачено, що на момент укладання договору сторонами визначено розмір щомісячного лізингового платежу, що складає 1 145 доларів США 83 центи, що за курсом до української гривні становить 27 499 грн 92 коп. Також, вказаним пунктом договору передбачено, що у випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати додаток № 3 до даного договору, що встановлює графік сплати лізингових платежів або план відшкодування.

Пунктом 12.1 договору фінансового лізингу № 001053 передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно пункту 1.4 договору фінансового лізингу № 001053 лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Судами встановлено, що предмет лізингу не був переданий позивачу.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

У разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина перша статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частина третя статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частина третя статті 18 Закону).

Суди правильно встановили, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими, зокрема тв. умови, які містяться у пунктах 1.4 та 12.1 цього договору.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 стаття 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

До аналогічних правових позицій дійшов і Верховний Суд України у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-65цс16.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, виходив із того, що оспорюваний договір фінансового лізингу підлягає визнанню недійсним на підставі статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» із зобов'язанням відповідача повернути позивачу кошти у сумі 100 тис. грн, оскільки такий договір містить несправедливі умови, умови договору містять очевидний дисбаланс між правами та обов'язками його сторін. Крім того, судами попередніх інстанцій правильно встановлено факт недотримання при укладенні договору обов'язкової нотаріальної форми.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції. Судами при вирішення справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи).

Посилання заявника на те, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і надавачами послуг, визначає механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті самі питання. Якщо у чинному законодавстві немає спеціальної норми щодо регулювання правовідносин, застосуванню підлягають загальні норми.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта