Справа №464/1662/18
пр № 4-с/464/29/18
У Х В А Л А

30 травня 2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

за участю: скаржника ОСОБА_2

представника скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України зі скаргою на дії державного виконавця та просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 06.03.2018 у виконавчому провадженні № 55924506 про накладення штрафу в розмірі 1700 грн.

Скарга мотивована тим, що сторони виконавчого провадження наділені правом звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Державним виконавцем безпідставно винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу на скаржника за невиконання рішення суду; оскільки він не був присутнім при проголошенні вступної і резолютивної частини рішення, про ухвалення рішення суду не знав, постанова про відкриття виконавчого провадження йому не скеровувалась.

При розгляді скарги, встановлено наступне.

Вирішення справ, у яких предметом спору є оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, провадиться за правилами Розділу 7 ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що Закон України «Про виконавче провадження» є процесуальним законом, який крім іншого, передбачає юрисдикцію органів по розгляду скарг, зокрема, на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, визначаючи, що вони розглядаються адміністративним судом.

Аналогічну позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц. Так Верховним Судом зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.6 ст.188 ЦПК України суд з власної ініціативи вправі розєднати вимоги в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

За наведених обставин, слід розєднати вимоги скарги в частині оскарження постанови про накладення штрафу від 06.03.2018 в самостійне провадення і відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України в цій частині слід закрити провадження, оскільки оскарження дій державного виконавця щодо накладення стягнень у виді штрафу, винесених посадовою особою ДВС, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.188, 255 ЦПК України суд, -

постановив:

Виділити в самостійне провадження вимогу ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення штрафу від 06.03.2018 і закрити в цій частині провадження як таке, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали через Сихівський районний суд м.Львова.

Суддя О.Ю.Горбань