328/413/18
31.05.2018
31 травня 2018 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Погрібної О.М., при секретарі: Мацинській О.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 31.05.1997 року. Крім неї в даному будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2, який з 2000 року фактично не проживає, його особистих речей в зазначеній квартирі немає, з позивачем не спілкується з 2000 року. відповідно до рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10.06.2014 року шлюб з ним був розірваний. У звязку з тим, що реєстрація відповідача порушує її права, як власника, вважає, що відповідач є такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, - квартирою № 1 в будинку № 59А по вул. Шкільній в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області.
Ухвалою суду від 21 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася.
Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання також не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
За змістом зазначених норм праву користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ч. 3 ст. 64 ЖК України).
Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири, засвідченого державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 31.05.1997 року, позивачу ОСОБА_1 на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_2 (до перейменування Леніна) в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області.
Згідно заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10.06.2014 року, шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, було розірвано, прізвище дружини після державної реєстрації розірвання шлюбу змінено на дошлюбне ОСОБА_1.
Згідно довідки квартального комітету № 11 Молочанської міськради Запорізької області від 07.02.2018 року, відповідач ОСОБА_2 за адресою: м. Молочанськ, вул. Шкільна, 59А/1 зареєстрований з 09.11.1995 року, але фактично з 2000 року за вказаною адресою не проживає.
Як встановлено судом, право особистої приватної власності на спірну квартиру у позивача ОСОБА_1 виникло на підставі договору дарування 31.05.1997 року, тому до спірних правовідносин застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР.
Відповідно до ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинного на час отримання в дар спірної квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Також аналогічне правове положення закріплене в ст.ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, або чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Аналогічне положення міститься в ст. 25 КпШС України.
Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою. зокрема, за час шлюбу на підставі договору дарування.
Будь-яких доказів того, що зазначена квартира може вважатися об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, під час судового розгляду справи не встановлено.
Слід зазначити і те, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сімї власника житлового будинку чи квартири.
У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство
Отже, серед членів сімї наймача законодавець в житлових правовідносинах виділяє дві категорії: 1. безспірні члени сімї (дружина, чоловік, діти, батьки) та 2. особи, які проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не є ані співвласником зазначеного житлового будинку, ані членом сімї власника, згідно визначеного ч.2 ст. 64 ЖК України переліку, його також не можна віднести до інших членів сімї, оскільки він не проживає з власником, спільного господарства з ними не веде.
Дослідивши надані письмові докази, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, втратив право на користування квартирою, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Оскільки позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з якими погоджується суд, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є співвласником зазначеної квартири, проте там зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-283, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №1 в будинку № 59А по вул. Шкільній в м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: