АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1490/18 Справа № 199/7081/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньдніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 1993 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012 року шлюб було розірвано.

За час шлюбу сторони придбали за спільні кошти наступне майно: за договором купівлі-продажу від 29.10.2003 року, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, домоволодіння, що знаходиться за адресою: вулиця Богомаза, буд. 109 у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), що розташований на земельній ділянці площею 0,0874 га по вулиці Богомаза, 109 у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ).

До мирного врегулювання спору з приводу поділу майна сторони не дійшли, а тому позивачка змушена звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивачка просила суд визнати домоволодіння №109 по вулиці Богомаза у м. Дніпро спільною сумісною власністю подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину домоволодіння №109 по вулиці Богомаза у м. Дніпро та визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по вулиці Богомаза, 109 у м. Дніпрі; стягнути з ОСОБА_7 на корить ОСОБА_6 грошову компенсацію у розмірі дійсної вартості 1/2 частини домоволодіння №109 по вулиці Богомаза у м. Дніпрі та 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за вказаною адресою та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньдніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Богомаза, 109 у м. Дніпро ( Дніпропетровську), розташований на земельній ділянці площею 0, 600 га, та складається: А1-житловий будинок площею 28, 8 кв м; Б-літня кухня; В-убиральня; Г-сарай; Д-душ; Ж-навіс; №1+11 споруди; 1-III мостіння.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 600 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вул. Богомаза, 109 у м. Дніпро.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Богомаза, 109 у м. Дніпро ( Дніпропетровську), розташований на земельній ділянці площею 0, 600 га, та складається: А1-житловий будинок площею 28, 8 кв м; Б-літня кухня; В-убиральня; Г-сарай; Д-душ; Ж-навіс; №1+11 споруди; 1-III мостіння.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 600 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по вул. Богомаза, 109 у м. Дніпро.

В частині позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 20 лютого 1993 року зареєстрували шлюб, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012 року було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2003 року, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, сторони придбали домоволодіння, що знаходиться за адресою: вулиця Богомаза, буд. 109 у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), розташований на земельній ділянці площею 0,0874 га по вулиці Богомаза, 109 у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ).

В силу частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), яка була чинною на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними.

Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України.

За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Таким чином громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до положень ст. ст. 6 та 22 Земельного кодексу України 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 "Про приватизацію земельних ділянок" одержана громадянином у приватну власність для будівництва, ведення селянського та особистого підсобного господарства земельна ділянка є його приватною власністю, оскільки йдеться про одержання громадянином частки із земельного фонду, а не про спільно нажите майно.

Згідно роз'яснень, наданих у абз.2 п.18-2 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України (постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1996 року № 13 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ").

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про часткове задоволення позову, оскільки спірне майно сторонами придбано за час спільного проживання однією сімєю та за рахунок спільних коштів.

Крім цього, оскільки спірний будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 600 га, місцевий суд дійшов правильного висновку про визнання за позивачкою право власності на ? частини цієї ділянки.

Посилання апелянта у скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення даного спору.

Враховуючи наведені норми закону, дослідивши надані сторонами докази та встановивши обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньдніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: