Справа № 466/7669/13 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/2041/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнили, до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_2В з участю третіх осіб ОСОБА_6, ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ЛКП «Янів-405», Львівської міської ради, Управління комунальної власності ДЕП Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації №138 від 14.02.2005 р. у частині приєднання підвального приміщення площею 4,5 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири № 1 будинку № 1 на вул. Леонтовича у м. Львові. В обґрунтування своїх вимог покликалися на те, що згідно свідоцтва про право власності від 18.08.2003 року Серія САА № 501660 на квартиру АДРЕСА_1, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 та членам сім»ї квартира АДРЕСА_2, загальною площею 106,90 кв.м, комора в підвалі площею 4,5 кв.м. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації від 14.02.2005р. № 138 було надано дозвіл ОСОБА_5 на приєднання до її квартири підвальних приміщень площею 25,7 кв.м. та 28,7 кв.м. Комора позивачів площею 4,5 кв.м. знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м вищезазначеного будинку. У подальшому рішенням Третейського суду від 03.05.2006 року за ОСОБА_2 визнано право власності на спірне приміщення підвалу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 138 від 14 лютого 2005 року у частині приєднання підвального приміщення площею 4,5 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири № 1 будинку № 1 на вул. Леонтовича у місті Львові.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вказує, що спірне приміщення підвалу під літ. 5 в буд. 1 по вул. Леонтовича у м. Львові належить до нежитлових приміщень бувшого бомбосховища, та не є допоміжним і не відноситься до житлового фонду, тому таке не підлягає приватизації як складова частина квартири. Вважає, що у позивачів не виникло право власності на комору в підвалі площею 4,5 кв.м. Крім цього посилається на те, що позивачами було пропущено строк позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2, його представник ОСОБА_8, та представник ОСОБА_5 ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_3, ОСОБА_6, представник Львівської міської ради ОСОБА_10 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не зявилися, належним чином про час і місце розгляду справи повідомлені, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ЛОДКБТІ та ЕО від 29.09.2003 р. № 15933731 будинок № 1 на вул. Леонтовича у м. Львові знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення № 192 від 14.04.1987 р. Шевченківського райвиконкому м. Львова (Інвентарна справа а.с.300 )

У відповідності до ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси,що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст,районів у містах, а також об»єкти їхньої спільної власності,що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Судом установлено, що ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 17.01.1995 року придбано квартиру № 1, розташовану по вул. Леонтовича, 1 в м. Львові, загальною площею 74,8 кв.

На підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1999 року № 36 ОСОБА_5 набула у власність у вказаному будинку підвальні приміщення площею 45,5 кв.м.

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації №138 від 14.02.2005 надано дозвіл ОСОБА_5 на влаштування балкону, приєднання частини сходової клітки та переобладнання квартири №1 на вул. Леонтовича, 1 у м. Львові. Вказаним розпорядженням дозволено ОСОБА_5, власниці вказаної квартири, переобладнати квартиру з приєднанням підвальних приміщень площею 28,7 кв.м. та спірного - площею 25,7 кв.м, як вільного (т.1 а.с.21).

Рішенням постійно діючого третейського суду при Львівській Асоціації учасників ринку нерухомості Третейської палати України від 03.05.2006 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а зокрема, визнано право власності за ОСОБА_2 на приміщення підвалу згаданого будинку під літерами 1-6, загальною площею 101 кв.м, включно із приміщеннями площею 28,7 кв.м та 25,7 кв. Право власності на підставі вказаного рішення третейського суду зареєстровано за ОСОБА_2 з 16.06.2006 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.12.2015 року, яке залишено без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2016 року, розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.02.2005 року № 138 у частині приєднання підвального приміщення пл. 28,7 кв.м до квартири № 1 будинку № 1 на вул.. Леонтовича у м Львові скасовано, оскільки дане підвальне приміщення належить на праві власності ОСОБА_6 (т.2 а.с.121-123,132-134). Постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2016 року залишено без змін (т.3 а.с.180-184).

Як убачається з свідоцтва про право власності на квартиру від 18.08.2003 року серія САА № 501660, виданого Шевченківською районною адміністрацією, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12 є власниками квартири АДРЕСА_1. Дана квартира була приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа квартири становить 106,90 кв.м., комора в підвалі площею 4,5 кв.м (а.с.6 т.1).

Відповідно до довідки ЛКП Янів-405 від 05.09.2013р. співвласник ОСОБА_11 помер (а.с.8 т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до вірного висновку про те, що позивачі 18.08.2003 року набули у законний спосіб право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 106,90 кв.м., у тому числі і на комору у підвалі площею 4,5 кв.м.

Встановивши правомірність набуття права власності на квартиру № 6, розташовану по вул. Леонтовича, 1 у м. Львові разом із підвальним приміщенням площею 4,5 кв.м., районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене підвальне приміщення площею 4,5 кв.м., є складовою частиною підвального приміщення площею 25,7 кв.м., оскільки згідно з інвентаризацією вільних підвальних приміщень у будинку № 1 на вул. Леонтовича немає, що стверджується листом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 36-1335 від 17.2.2012 року (т.2 а.с.193).

Факт відсутності у зазначеному будинку ізольованого підвального приміщення площею 4,5 кв., та факт користування позивачами частиною підвального приміщення під літ.5 площею 25,7 кв.м. ствердила свідок ОСОБА_13

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі звернулися до суду за спливом позовної давності, оскільки їм було відомо, що підвал площею 25,7 кв.м. під літ. 5 в будинку №1 на вул.. Леонтовича у м. Львові приєднано до квартири № 1 ще в 2005 році, т.я. вони надавали письмову згоду щодо відсутності заперечень на приєднання підвалу, необґрунтовані, оскільки як убачається із заяви, у ній не вказано які конкретно підвальні приміщення мали намір приєднати мешканці квартири № 1 (т.1 а.с.139).

Частинами 1,7 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.02.2005 року № 138 в частині приєднання підвального приміщення площею 4,5 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м, до квартири № 1 будинку № 1 на вул. Леонтовича у м. Львові є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки позбавляє позивачів права власності на належне їм майно, що суперечить нормам закону та Конституції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими та мають вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, не заслуговують на увагу. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб»єктом владних повноважень) як суб»єктом публічного права та суб»єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб»єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи н те, що у спорі бере участь суб»єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, ухвалене у справі рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 01.06.2018р.

Головуючий

Судді: