Провадження № 2-з/761/606/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Шевченківський районний суд міста Києва Макаренко І.О. розглянувши заяву позивача ОСОБА_2про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до Гариленка Валерія Григоровича, Товариства з обмеженою відповідальності «Галеан ЛТД», в особі директора Гавриленка Валерія Григоровича, Міністерства економіки розвитку і торгівлі України, Державної Фіскальної служби України про визнання декларативних патентів на корисні моделі недійсними, зобов'язання внести відомості до Державного реєстру патентів України на корисні моделі відомості про визнання недійсним патентів та зобов'язання виключити з митного реєстру об'єктів прав інтелектуальної власності запис про патенти на корисну модель-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

У поданій заяві заявник просить суд забезпечити позов, шляхом зобов'язання Державну фіскальну службу України не вчиняти дії щодо внесення до митного реєстру прав інтелектуальної власності патентів на корисну модель, НОМЕР_1 номер заявки u 2017 02980 дата публікації відомостей про видачу патенту 12.06.2017, Бюл. №11 та патент на корисну модель НОМЕР_2 номер заявки u 2017 08871 дата публікації відомостей про видачу патенту 25.10.2017, Бюл. №20 до вирішення справи по суті;

Зобов'язати Державну фіскальну службу України заборонити вчиняти дії щодо пропуску з перетину митного кордону України товарів у вигляді преміксів, який виготовляється на виробничих потужностях компанією DSM (Швейцарія) та підрозділами компанії DSM в пунктах перетину кордону та на всіх митних підрозділах України згідно переліку, до вирішення справи по суті.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивачем подана позовна заява предметом якої є визнання патентів на корисну модель, НОМЕР_1 номер заявки u 2017 02980 дата публікацій відомостей про видачу патенту 12.06.2017, Бюл. №11 та патент на корисну модель НОМЕР_2 номер заявки u 2017 08871 дата публікації відомостей про видачу патенту 25.10.2017, Бюл. №20 зареєстровані на винахідника Гавриленко Валерія Григоровича, власник патенту - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галеан, ЛТД» не дійсними з моменту публікації. Позивач вказує, що Гавриленко В.Г. протиправно використовує її авторські права на технічні умови в своїх комерційних інтересах. Є підстави вважати, що використання вищезазначених патентів призведе до подальшого протиправного використання частини твору, як об'єкту авторського права ОСОБА_2 з комерційною метою, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено того, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та не надано відповідних беззаперечних доказів.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_2про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до Гариленка Валерія Григоровича, Товариства з обмеженою відповідальності «Галеан ЛТД», в особі директора Гавриленка Валерія Григоровича, Міністерства економіки розвитку і торгівлі України, Державної Фіскальної служби України про визнання декларативних патентів на корисні моделі недійсними, зобов'язання внести відомості до Державного реєстру патентів України на корисні моделі відомості про визнання недійсним патентів та зобов'язання виключити з митного реєстру об'єктів прав інтелектуальної власності запис про патенти на корисну модель- відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: