22-ц/775/150/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Костромітіна О.О.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
У Х В А Л А

16 квітня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Биліни Т.І., Принцевської В.П.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору №68М-07 від 13 грудня 2007 року, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 76 000 грн. зі сплатою відсотків на термін до 13 грудня 2012 року. В той же день, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Оскільки ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, банк просив стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість, яка виникла станом на 24 червня 2016 року в загальній сумі 89 570,51 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 29 406,96 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 28 163,55 грн., заборгованості за пенею 32 000 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів заборгованість, яка утворилась станом на 26 липня 2017 року в загальній сумі 89570,51 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 17 406,96 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 53 348,89 грн., заборгованості за пенею 18 814,66 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 грудня 2017 року у задоволені зазначеного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Дане судове рішення мотивовано тим, що банк звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому місцевий суд виходив з того, що оскільки тривалість позовної давності змінена за кредитним договором за домовленістю сторін до пяти років, а строк дії кредитного договору погоджено до 10 грудня 2010 року, що вбачається з договору про видачу траншу № 68М-07/1 від 17 грудня 2007 року, позивач пропустив строк позовної давності.

З таким судовим рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» не погодилось та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 заявила клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду України іншої подібної справи.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засіданні не зявився, згідно заяви, просив провести розгляд справи 16 квітня 2018 року без його участі, розгляд питання про зупинення провадження у справі вирішити на розсуд суду.

Апеляційний суд вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ?це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України)

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 року, проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з позичальника у межах строку позовної давності.

У даній справі Верховний Суд України, встановивши, що банк звернувся до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, процентів та неустойки з пропуском строку позовної давності, оскільки право на позов виникло 11 січня 2009 року і через 3 роки закінчилось, а банк звернувся до суду 16 квітня 2014 року, проте вважав, що проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 зазначено, що згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Така ж правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд ОСОБА_4 Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, в якій переглядається судове рішення у подібних правовідносинах про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання представника відповідача та зупинити апеляційне провадження по даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Зупинити апеляційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (№ 22-ц/775/150/2018м) до закінчення перегляду в касаційному порядку ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором (№ 444/9519/12-ц).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: