Справа № 577/5321/17
Провадження № 2/577/237/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Галяна С.В.,

при секретарі Іваненко Н.В.,

з участю:

представника позивача Бондаренко М.Г.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі справу за позовом публічного акціонерного товариства «Український професійний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Український професійний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» звернувся до суду з вказаним позовом та просить:

- визнати недійсним нікчемний правочин - Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_4, що нотаріально посвідчений 28 травня 2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. Договір за реєстровим № 1613;

- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом: скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно, яким є ціле вбудоване приміщення відділення банку, загальною площею 78,70 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 9846910, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21681025 від 28.05.2015 р. 23:27:24, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О. Я.), що є підставою для внесенням відповідного запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнання за ПАТ «УПБ» (ідентифікаційний код 19019775) права власності на нерухоме майно, яким є ціле вбудоване приміщення відділення банку, загальною площею 78,70 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 04.

- стягнути з відповідача на користь ПАТ «УПБ» (ідентифікаційний код 19019775) понесені витрати на оплату судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 28 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та фізичною особою ОСОБА_4 було укладено та нотаріально посвідчено, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстровий № 1613, згідно з умовами якого ПАТ «УПБ» здійснив відчуження на користь відповідача права власності на нерухоме майно, яким є ціле вбудоване приміщення відділення банку, загальною площею 78,70 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена в договорі купівлі - продажу ціна нерухомого майна становила 452 764,00 грн.

Вказаний Договір купівлі - продажу має ознаки нікчемності, встановлені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ознаки недійсності правочину, а нерухоме майно підлягає поверненню позивачу.

Постановою Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року №348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних», банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Винесенню вказаної постанови передувало ухвалення Правлінням Національного банку України Постанови від 30 квітня 2015 року № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було установлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності ПАТ «УПБ», запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора Національного банку України.

На підставі цієї Постанови Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 р., виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28.05.2015 р. №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ». Даним рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. (включно). Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ» було призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О.

Спеціальним законом в сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку є Закон України від 23.02.2012 р. №4452-УІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012 р. Частиною 8 прикінцевих та перехідних положень Закону №4452-УІ встановлено, що законодавчі та інші нормативно - правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 р. по справі № 6-2001 цс 15, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України. Основною метою цього закону є захист прав та законних інтересів вкладників банку щодо задоволення їх кредиторських вимог та повернення належних їм коштів.

Так, за наслідком запровадження у ПАТ «УПБ» тимчасової адміністрації та на виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. 1.18. рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за N 1581/21893, уповноваженою особою Фонду, наказом № 26/ТА від 29.05.2015 р., було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ», якою було здійснено перевірку усіх правочинів (договорів), укладених Банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації. Метою проведення такої перевірки було виявлення правочинів, у тому числі тих, які сприяли настанню негативних для неплатоспроможного банку наслідків, забезпечували виведення кредиторами та пов'язаними особами банку коштів з неплатоспроможного банку, та в подальшому унеможливили виконання цим банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Під час здійснення перевірки було виявлено, що договір купівлі - продажу є нікчемним, оскільки при укладені даного договору було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України, до того ж, було встановлено, що такий правочин має ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 Закону №4452-УІ, оскільки має безоплатний характер, що зумовило неможливість виконання банком зобов'язань перед іншими кредиторами та направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку.

Як зазначалося вище, 30.04.2015 р. Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було установлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності ПАТ «УПБ», зокрема було зобов'язано позивача: - не здійснювати будь-якого відчуження будівель і споруд ПАТ «УПБ», крім відчуження майна, що перейшло у власність ПАТ «УПБ» на підставі реалізації прав заставодержателя, за вартістю, не нижче ніж визначена за результатами оцінки, проведеної відповідно до вимог законодавства України незалежним суб'єктом оціночної діяльності, який уключений до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності та відповідає критеріям, передбаченим абзацами другим- шостим п. 7 Постанови Правління НБУ від 25.03.2014 року № 602 «Про заходи щодо забезпечення повернення кредитів, наданих Національним банком України»; - не здійснювати достроково повернення коштів інсайдерам, пов'язаним особам та власникам істотної участі в ПАТ «УПБ», крім спрямування коштів на збільшення статутного капіталу; - зобов'язати ПАТ «УПБ» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України.

Підставою для прийняття Національним банком України рішення про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних стало, у тому числі невиконання банком своїх грошових зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами банку щодо повернення депозитних вкладів, перерахування коштів, тощо, про що свідчили численні звернення вкладників та інших кредиторів Банку до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, Верховної ради України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки зобов'язані провадити свою діяльність відповідно до вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом), які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком. Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами. Акти Національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України.

Згідно з положеннями п. 1.2. Інструкції Правління Національного банку України № 313 від 20.12.1995 р. «Про порядок підготовки, видання, реєстрації надсилання та систематизації нормативних документів Національного банку України», нормативний акт Національного банку України - це офіційний документ, юридична форма правотворчої діяльності Національного банку України. Він містить правові норми з основних питань банківської діяльності, регулює відносини в межах банківської системи та містить у собі певні правила її діяльності. Нормативний акт є обов'язковим для виконання всіма банками, а також юридичними і фізичними особами під час здійснення банківських операцій.

У зв'язку з тим, що за загальним правилом акти органів державного управління поділяються на нормативні та розпорядчі (індивідуальні) акти, а відповідно до Закону України «Про Національний банк України», Правління Національного банку України було наділено повноваженнями і видавало виключно нормативні акти, то постанова Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 р. є саме нормативно-правовим актом.

Таким чином, та враховуючи, що постанова Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 р. містить гриф «Банківська таємниця», то така постанова є нормативно-правовим актом з обмеженим доступом і є обов'язковою для виконання.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України «Про банки і банківську діяльність», згідно зі ст. ст. 66, 73, 75 якого Національний банк України здійснює регулювання банківської діяльності у формах адміністративного та індикативного регулювання. Здійснюючи адміністративне регулювання, Національний банк України встановлює вимоги та обмеження щодо діяльності банків.

У разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно- правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Так, відповідно до п. 12.3. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 р. № 346, рішення Правління НБУ про віднесення банку до категорії проблемних має містити, зокрема, обмеження у діяльності банку. Відтак, оскільки ПАТ «УПБ» не мав права укладати договір купівлі - продажу, такий договір слід вважати укладеним з порушенням банком його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним.

Пунктом 7.9. цього ж положення передбачено, що банк після прийняття рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори та здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, виключно з урахуванням установлених обмежень, в даному випадку з урахуванням обмежень, визначених постановою Правління Національного банку України №293/БТ 30.04.2015 р. «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

Відтак договір купівлі - продажу, вцілому, укладений з порушенням вимог Постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 р. №293/БТ.

Також, договір купівлі - продажу слід вважати укладеним з порушенням банком його господарської компетенції, що не впливає на обставину того, чи слід відносити постанову Правління Національного банку України від 30.04.2015 р. №293/БТ до нормативно-правових актів чи є вона актом індивідуальної дії, оскільки така постанова містить чітке обмеження господарської компетенції ПАТ «УПБ», а саме заборону укладати такі договори. Разом з тим, факт обмеження господарської компетенції ПАТ «УПБ» на момент укладення договору купівлі - продажу з дійсним та не спростованим будь - якою із сторін даного спору.

Принцип свободи договору обмежується можливістю укладення договорів, які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, визначеним у ст. 3 ЦК України.

На підставі ст. 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно- правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Крім того, не дивлячись на заборону, встановлену Постановою № 293/БТ, розрахунки за договором купівлі-продажу через кореспондентський рахунок Банку, відкритий в Національному банку не здійснювались, що підтверджується відповідною довідкою. Так, замість реальних розрахунків (через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України) в балансі ПАТ «УПБ» були відображені штучні транзакції з оплати договору, внаслідок чого ПАТ «УПБ» жодних грошових коштів отримано не було.

Як зазначено вище, розрахунки за договором купівлі - продажу не проводились через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України.

Умовами п. 2.2. договору купівлі-продажу визначено, що оплата за об'єкт нерухомості здійснюється на рахунок продавця № 361075783, відкритий в ПАТ «УПБ», м. Київ, код банку 300205 внутрішній рахунок Банку.

Крім цього, договір купівлі - продажу містить умову щодо можливості залучення покупцем третіх осіб для здійснення розрахунків за договорами з Продавцем.

Як вбачається з аналізу довідки (виписки) по рахунку № 361075783 на який покупець мав здійснювати переказ коштів за купівлю нерухомості, згідно умов укладеного з банком договору, з метою оплати договору купівлі - продажу за покупця в балансі банку було відображено штучну транзакцію з переказу коштів від третьої особи, що мала відкриті рахунки в банку: ТОВ «РОЗВИТОК- 2012» (ідентифікаційний код 38239352), згідно договорів доручення.

Комісією з перевірки договорів (інших правочинів) також було встановлено, що здійснити оплату договору купівлі - продажу ТОВ «РОЗВИТОК - 2012» не мало можливості.

Так, з метою проведення штучних розрахунків ТОВ «Розвиток -2012» було оформлено платіжне доручення №212 від 28.05.2015 р з перерахування коштів зі свого поточного рахунку, відкритого в ПАТ «УПБ», на рахунок ПАТ «УПБ» на суму 452 764 грн. Проте, виконання вказаного платіжного доручення не вбачалося можливим, оскільки станом на 28.05.2015 р. залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» складав 43 805,61 грн.

Відповідно до п. 2.2. Глави 2 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. № 368, високоліквідними коштами (тобто коштами, якими в подальшому реально можливо здійснювати погашення грошових зобов'язань) є: готівкові кошти (кошти, що перебувають у касі банку), і безготівкові кошти, що обліковуються на кореспондентському рахунку, відкритому в Національному банку України. Враховуючи, що за наслідком укладення між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_4 договору купівлі - продажу на суму 452 764,00 грн. кошти не були відображені ані на кореспондентському рахунку, ані у касі банку - такі кошти не є високоліквідними, а отже не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи, що уклавши зі ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, банк здійснив відчуження власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідність та призвело до неплатоспроможності і неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторам в частині ціни договору, такий правочин є нікчемним.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу, покупець має розрахуватись з продавцем сплатити вартість придбаної нерухомості після підписання договору, але не пізніше ніж: 30.06.2015 р. Тобто, за договором купівлі - продажу безпідставно встановлено відстрочку платежу, що з урахуванням перебування ПАТ «УПБ» у категорії проблемних та його неможливістю виконання зобов'язань перед кредиторами значно погіршувало фінансове становище останнього.

При цьому, як зазначалось вище штучна оплата нікчемного договору здійснена третьою особою - ТОВ «Розвиток-2012», яке в період укладання покупцем нікчемного договору з банком та відображення в балансі банку штучних транзакцій з оплати об'єкту нерухомості за покупця, було кредитором банку, оскільки мало залишки грошових коштів на своїх рахунках, відкритих в ПАТ «УПБ».

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) ТОВ «Розвиток-2012» (ідентифікаційний код 38239352) є дві фізичні особи: ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Разом з тим, ОСОБА_9 мав значний вплив на ПАТ «УПБ», про що свідчить той факт, що останній був акціонером банку і фактично здійснював усі управлінські функції.

Про обізнаність ОСОБА_9 про фінансовий стан ПАТ «УПБ» та його вплив на банк, свідчить окрім іншого і лист, направлений на адресу Національного банку України №01-08/1521 від 27.05-2015 р., який власноручно був підписаний ОСОБА_9 від акціонерів ПАТ «УПБ». Зазначений лист містить виклад обставин, що підтверджують обізнаність останнього про фінансовий стан банку, про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та існування встановлених обмежень.

Враховуючи вищезазначені обставини та факти, згідно положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» ОСОБА_9 є контролером ПАТ «УПБ» та відповідно разом із ТОВ «Розвиток- 2012», ОСОБА_4 є пов'язаними особами з ПАТ «УПБ», відомості про що, у відповідності до закисів Постанови Правління Національного банку України № 315 від 12.05.2015 р. було подано до Національного банку України.

Важливою складовою є й те, що жодного публічного конкурсу (тендеру) щодо продажу належних банку об'єктів нерухомості не проводилось, будь-які звернення ОСОБА_4 щодо наміру придбати належні Банку об'єкти нерухомості - відсутні. Оскільки, вибір покупців нерухомості не пояснювався банком на ринкових умовах, є всі підстави вважати, що покупці були визначені контролером банку - ОСОБА_9, а сам правочин вчинений виключно в інтересах пов'язаних з банком осіб.

Від продажу об'єкта нерухомості за договором купівлі-продажу сума грошових коштів на кореспондентському рахунку банку не збільшилась, як і не збільшилась його платоспроможність на суму відчуженої нерухомості оскільки, покупець не розраховувався за договорами, переказавши кошти зі свого рахунку в іншому Банку, які за наслідком здійснення переказу з іншого Банку були б відображені на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ».

Укладення вказаного договору купівлі - продажу призвело до неплатоспроможності ПАТ «УПБ» та зумовило неможливість виконання зобов'язань неплатоспроможного банку перед іншими кредиторами.

Поміж тим, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було достовірно встановлено, що в період укладення договорів купівлі - продажу, кредитор банку - ТОВ «Розвиток-2012» був позбавлений можливості розпоряджатися коштами, що обліковувалися на рахунку останнього, відкритого в ПАТ «УПБ», шляхом зняття коштів зі своїх рахунків чи переказу їх за межі банку, оскільки банк вже був неплатоспроможним в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тобто не здатний виконувати свої грошові зобов'язання.

Банк уклав договір купівлі - продажу на заздалегідь невигідних для банку умовах, перебуваючи у важкому фінансовому стані, маючи проблеми з ліквідністю, фактично вже будучи неплатоспроможним, в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Невиконання банком своїх зобов'язань щодо переказу коштів підтверджується сотнями листів, заяв, скарг, претензій, що надійшли від клієнтів банку як юридичних так і фізичних осіб протягом травня місяця та продовжують і надалі надходити, та позовними заявами поданими клієнтами банку до відповідного суду щодо повернення коштів, здійснення переказу коштів, тощо.

Укладання банком договору купівлі-продажу між пов'язаними особами з ОСОБА_9, на невигідних для банку умовах, на умовах, що не є ринковими та з порушенням чинного законодавства, дає всі підстави вважати, що у зв'язку з неможливістю переказати кошти за межі банку чи зняти їх готівкою та розуміючи практично неможливість отримання таких коштів у випадку ліквідації банку, за допомогою пов'язаних з ним юридичних та фізичних осіб ОСОБА_9 здійснював виведення коштів з банку в натуральній формі - майном, що належало на праві власності ПАТ «УПБ».

Фактично відчуження майна банку за договором купівлі - продажу, призвело до ще більшого зменшення обсягу високоліквідних активів банку, порушення внаслідок цього нормативів діяльності банку, встановлених Національним банком України, до повної неплатоспроможності та неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами банку та як наслідок - прийняття Національним банком України 28.05.2015 року Постанови №348 про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних.

Означене свідчить, що даний правочин має ознаки нікчемності, визначені пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладене, договір купівлі-продажу є нікчемним, оскільки має ознаки нікчемності, визначені у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема: - п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону - банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; -п 2 ч. 3 ст. 38 Закону - банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; - п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону - банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Представник позивача Бондаренко М.Г., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав викладених в відзиві на позовну заяву та запереченні.

Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав письмові пояснення по справі, в яких пояснив, що зважаючи на ризики протиправного виведення активів банку, що призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що в свою чергу може стати підставою для порушення прав безпосередньо Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як кредитора банку, а також інших кредиторів банку вимоги яких, наразі, акцептовано, враховуючи норми спеціального Закону, керуючись нормами ЦПК України просить задовольнити позов у повному обсязі (а.с.54, 57-63, 142, 168, 219).

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О.Я. в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяви про розгляд справи без її участі (а.с.52,55,141,164,169,170,221,226).

Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче судове засідання на 18 січня 2018 року.

Протокольною ухвалою головуючого Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2018 року у зв'язку з клопотаннями сторін відкладено підготовче судове засідання на 29 січня 2018 року.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2018 року відмовлено Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою головуючого Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2018 року у зв'язку з клопотаннями представника позивача про надання часу для отримання та ознайомлення з відзивом відкладено підготовче судове засідання на 16 лютого 2018 року.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року справу призначено до розгляду по суті на 12 березня 2018 року.

Вислухавши пояснення представника позивача Бондаренко М.Г., представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «УПБ» (далі Продавець) та ОСОБА_4 (далі Покупець) 28 травня 2015 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі Договір). Даний Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. та зареєстровано в реєстрі за номером 11613 (а.с.33-35).

Відповідно до п.1.1. Договору, Продавець передає належне йому на праві власності нежиле приміщення у власність Покупцю, а Покупець, приймає нежилим приміщення і сплачує за це обговорену даним Договором грошову суму.

Відповідно до п.1.2. Договору, предметом цього Договору є нерухоме майно - ціле вбудоване приміщення відділення банку, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1. Договору, продаж вчинено за узгодженою між Сторонами ціною і складає 452764 грн., в тому числі ПДВ - 20% складає 75460,67 грн.

Відповідно до п. 2.2. Договору, договірна ціна сплачується Покупцем у гривнях, шляхом безготівкового переказу суми Договірної ціни на рахунок Продавця №361075783, відкритий в ПАТ «УПБ», ідентифікаційний код отримувача за , МФО 300205 (далі - Банк) після укладення цього Договору, але не пізніше ніж 30.06.2015 р. Покупець має право залучити для здійснення оплати вартості нерухомого майна третіх осіб.

Відповідно до п. 2.3. Договору, надходження Договірної ціни, зазначеної в статті 2.1. Договору, на рахунок Продавця, вказаний в статті 2.2. цього Договору, є єдиним та достатнім підтвердженням належного виконання Покупцем своїх грошових зобов'язань за цим Договором щодо оплати нерухомого майна.

28.05.2015 року на виконання умов договору між сторонами було підписано акт приймання передачі вказаного нерухомого майна (а.с.36).

Відповідно до пояснень сторін та наданих ними доказів, судом встановлено, що оплата по спірному договору була вчинена третьою особою, а саме ТОВ «Розвиток -2012» відповідно до Договору доручення № 1/822-Д від 28.05.2015 року. Даний факт підтверджується також і наданою до суду копією платіжного доручення № 212 (№23063046) від 28.05.2015 року, згідно якого кошти у сумі 452764 грн. були перераховані з рахунку ТОВ «Розвиток -2012» №, відкритого у ПАТ «УПБ», на рахунок ПАТ «УПБ» № 361075783, з призначенням платежу: оплата за ОСОБА_4 вартості нерухомого майна АДРЕСА_1 згідно договору купівлі продажу (а.с.93).

В подальшому постановою Правління НБУ від 28.05.2015 року № 348 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення від 28.05.2015 року № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ». Вказаним рішенням ФГВФО було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року включно. Уповноваженою особою ФГВФО було призначено Пантіну Л.О. (а.с.16,17).

Постановою Правління НБУ від 28.08.2015 року № 562 відкликано банківську ліцензію ПАТ «УПБ» та прийнято рішення про ліквідацію останнього (а.с.18).

На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято відповідне рішення від 28.08.2015 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Вказаним рішенням ФГВФО було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» з 28.08.2015 року і розпочато процедуру ліквідації останнього з 31.08.2015 року по 30.08.2016 року Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» призначено Пантіну Л.О. (а.с.19).

Здійснення діяльності тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Статтею 37 Закону визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ»).

На виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону, Уповноваженою особою, згідно з наказом від 29.05.2015 р. № 26/ТА було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ» (а.с.24).

За результатами роботи комісією з перевірки виявлено, що при укладанні в тому числі спірного договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, а саме:

- договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року укладено з порушенням вимог постанови НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи;

- розрахунок за договором було здійснено з використанням прямих кореспондентських рахунків, а не через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, чим було порушено вимоги постанови НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України;

- банк, уклавши договір купівлі-продажу прийняв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину;

- банк, уклавши договір купівлі-продажу прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність», що прямо зазначено у п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину;

- умови договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року, укладеного між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_4, прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майна Банку нерухомого майна (по ціні, значно нижчою, ніж визначена результатами оцінки, проведеної відповідно до вимог законодавства України) та надають кредитору - ОСОБА_4 переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

За результатами здійсненої перевірки був складений протокол від 30.05.2015 № 2/1, яким було затверджено результати перевірки, якою виявлено нікчемними правочини, зокрема, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за № 1613. Приймаючи рішення про визнання нікчемним вказаного договору, комісія посилалась на наявність підстав, визначених п. п. 1, 2, 3, 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.26-32).

Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» було зафіксовано факт виявлення комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями нікчемних договорів, в тому числі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за реєстровим № 1613.

На адресу відповідача позивачем було відправлено повідомлення від 31.03.2016 р. № 01-10/690 про нікчемність договорів купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі договору від 28.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за № 1613. У повідомленні про нікчемність банк, як на підстави нікчемності посилається на п.п. 2,3,7,8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як вже зазначалось, уповноваженою особою Фонду визнано договір купівлі- продажу від 28.05.2015 року реєстровий № 1613 нікчемним на підставі п. п. 1, 2, 3, 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Але до суду позивач звернувся про визнання нікчемного вищевказаного договорку лише на підставі п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку), правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Як вже вище зазначалося, відповідно до платіжного доручення №212 від 28.05.2015 року на рахунок позивача було перераховано 452 764 грн. На вказаному платіжному дорученні мається відмітка, що вказані кошти позивач одержав (а.с.93).

Однак, посилання позивача на п.1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні №22 від 21.01.2004 року є невірним. Даний пункт регулює міжбанківські розрахунки.

Даний пункт передбачає алгоритм дій банку через відсутність коштів на кореспондентському рахунку. Так, банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання, примусове списання, стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає, недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника, стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику, стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає, недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку"; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Платник, стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

Жодних дій ПАТ «УПБ» не було вчинено, жодних доказів про здійснення таких дій позивачем до позовної заяви не надано.

Крім того, відповідно п.1. Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ №320 від 16.08.2006 року: консолідований кореспондентський рахунок - кореспондентський рахунок, що відкритий у територіальному управлінні і на якому об'єднані кошти банку та його філій (або певної кількості філій) у разі роботи банку (філії) у СЕП за відповідною моделлю обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку; кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку філії іноземного банку для здійснення міжбанківського переказу коштів; модель обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку в СЕП - сукупність механізмів і правил роботи СЕП, банку та його філій, згідно з якими виконується міжбанківський переказ через консолідований кореспондентський рахунок;

Тобто, неможливість виконання банком платіжного доручення клієнта через відсутність коштів на кореспондентському рахунку такого банку стосується лише міжбанківських переказів.

Для проведення розрахунків в одному й тому ж банку, наявність коштів на кореспондентському рахунку не вимагається.

Крім того, кореспондентський рахунок може відкрити лише банківська установа, тому вимагати відкриття від ОСОБА_4, як фізичної особи, проведення розрахунків через кореспондентські рахунки є невірним.

Позивачем були отримані кошти в розмірі 452 764 грн. на його власний рахунок, відповідно до умов оспорюваного договору. Зобов'язання по сплаті за договором купівлі продажу були виконані в повному обсязі.

А тому, безоплатність даного правочину позивачем не доведена.

Таким чином, підстава нікчемності правочину, зазначена в п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має місця у даному випадку.

Підстава нікчемності правочину, зазначена в п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має місця у даному випадку, оскільки укладення договору 28.05.2015 року не призвело ні до визнання банку неплатоспроможним, ні до того, що виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Крім того, ще 30.04.2015 року банк було віднесено до категорії проблемних.

В обґрунтування наявності підстав нікчемності договору, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач посилається на те, що ТОВ «Розвиток - 2012» на момент укладення договорів купівлі-продажу було кредитором ПАТ «УПБ».

Проте, посилання позивача на те, що укладенням такого нікчемного правочину відповідачу було надані пільги щодо позачергового задоволення його кредиторських вимог, порівняно з іншими кредиторами, суд вважає помилковим з огляду на наступне.

Покупцем в договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за реєстровим № 1613, є ОСОБА_4.

ОСОБА_4 не був, а ні акціонером, а ні кредитором ПАТ «УПБ». Твердження позивача, що відповідач є пов'язаною особою з ПАТ «УПБ» не підтверджуються жодними доказами.

Кредиторами неплатоспроможних боржників є юридичні або фізичні особи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Якщо, ОСОБА_4, розглядати як кредитора по відношенню до ПАТ «УПБ», то у позивача повинні бути документальні підтвердження даного факту.

Відповідно до ЗУ «Про банки та банківську діяльність» пов'язана особа - це фізична особа, яка за своїм службовим статусом, родинними зв'язками або майновим станом пов'язана з діяльністю та управлінням банком і може одержати певні матеріальні переваги в процесі виконання банком своїх функцій. Пов'язаними особами можуть бути: 1) керівники банку; 2) власники істотної участі в банку; 3) близькі родичі, чоловік, жінка, діти, батьки керівника або власника істотної участі в банку; 4) афілійовані особи банку, керівники та власники істотної участі в афілійованих особах, а також їх близькі родичі.

Позивачем не надано жодного документу та доказу, що ОСОБА_4 є пов'язаною особою з ПАТ «УПБ».

Таким чином, твердження позивача, що оспорюваний договір є нікчемним на підставі п.7 ч.3. Закону №4452-УІ не відповідають дійсним обставинам справи.

На день укладення оспорюваного правочину ОСОБА_4 не мав грошових коштів на рахунках відкритих в ПАТ «УПБ», не надавав жодного забезпечення чи поруки за виконання ПАТ «УПБ» своїх зобов'язань перед третіми особами.

Позивачем не надано документи та відомості, які підтверджують, що внаслідок укладення оспорюваного правочину, ПАТ «Український Професійний Банк» став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим та банк отримав від відповідача кошти в якості оплати придбаного приміщення за договором купівлі продажу.

Враховуючи, що оплата за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2015 року з боку ОСОБА_4 була здійснена належним чином, то посилання позивача на те, що укладенням вказаного правочину відповідачу було надані пільги щодо позачергового задоволення його кредиторських вимог, є таким, що спростовується матеріалами справи.

В той же час, в позовній заяві позивач також зазначає, що спірний договір було укладено з порушенням вимог постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи та відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, крім того, позивач також посилається на п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказані пояснення позивача відхиляються судом виходячи з наступного.

Постановою Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «УПБ», як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку, був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку, заборонено банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Суд зазначає, що порушення постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, на які посилається позивач, не є підставою нікчемності правочинів в розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 (далі - положення № 346) встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства.

Частиною 6 статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та пунктом 5.1. глави 5 розділу 1 положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора.

Отже, Постановою Правління НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «УПБ» як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

Суд зазначає, що вказана постанова НБУ від 30.04.2015 р. не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф «банківська таємниця», а отже є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлена індивідуально тільки на позивача.

Наслідком порушення акта індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та положення № 346, а не визнання правочину недійсним.

Більше того, невідповідність укладеного договору вимогам постанови НБУ не визначено як підставу нікчемності ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, за своєю правовою природою договір купівлі-продажу від 28.05.2015 року не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого абз. 10 п. 3. постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що правочин є нікчемним також згідно з п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки оплати вартості майна не відбулось, тому що дані кошти, які відповідач мав перерахувати банку, фактично перераховані не були, а відбулось коригування структури банківського балансу через зміну обліку грошових зобов`язань, судом відхиляється, оскільки як вже зазначалось, судом встановлено, що оплата за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2015 року з боку ОСОБА_4 була здійснена належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

Таким чином, з урахуванням ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. за реєстровим № 1613 у зв'язку з наявністю підстав, визначених п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Позивач просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яка є предметом договору купівлі продажу від 28.05.2016 року та визнати право власності на вказане нерухоме майно за ПАТ «УПБ».

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позовні вимоги носять похідний характер від доводів про нікчемність правочину, а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року та відповідно встановлення судом відсутності підстав вважати даний договір нікчемним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «УПБ» до ОСОБА_4 про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (договору купівлі-продажу від 28.05.2015 року) не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 259,263-265 268,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Український професійний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» - відмовити.

Повне судове рішення складено 21 березня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Конотопський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Галян С. В.