Єдиний унікальний номер 235/3034/18 Номер провадження 22-ц/4804/16/18
Головуючий в І інстанції - Величко О.В. Єдиний унікальний номер 235/3034/18
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/4804/16/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Гапонов А.В., Новікова Г.В.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року цивільну справу № 235/3034/18 за позовом ОСОБА_2 до Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування (головуючий у 1 інстанції суддя Величко О.В.),

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті останньої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована на території Лисівської сільської ради Покровського (попередня назва Красноармійського) району Донецької області. Вона, як спадкоємець, своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що нею не надано витягу з державного земельного кадастру. Оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні запитуванні відомості та вона позбавлена можливості отримати нотаріальне свідоцтво, то просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не в повному обсязі з'ясовані обставин які мають значення по справі, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Зокрема вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що помилка в Державному земельному кадастрі може бути виправлена тільки за згодою власника та на підставі технічної документації із землеустрою. У позивача, як у спадкоємця, відсутнє право змінити інформацію в електронній базі ДЗК. Крім того, за наявності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій вона правомірно звернулася до суду, і висновок суду першої інстанції щодо передчасності її позову не відповідає закону.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК).

Згідно ст..ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст.. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина. Позивачка є дочкою спадкодавця. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 04.11.2014 року, свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 05.03.1974 року та свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 12.10. 1994 року.

Згідно заповіту від 13.09.2011 року ОСОБА_3 все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати на день її смерті заповіла ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в цілому.

Спадкоємцем першої черги за законом, якій має право на застосування обов'язкової частки, є чоловік померлої ОСОБА_4, який 24.03.2015 року надав заяву про відмову від прийняття спадщини, від застосування обов'язкової частки в спадковому майні та від застосування ст.. 60 СК України.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Красноармійської райдержадміністрації від 18.04.2002 року за № 125 за життя спадкодавцю на праві власності належала земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_5 площею 2,00 га, яка розташована на території Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області.

Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру №РВ-018 Державним кадастровим реєстратором Відділу у Покровському районі Міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мірнограді Головного управління Держгеокадастру відмовлено у наданні відомостей з підстав відсутності у Державному земельному кадастрі запитуваної інформації та невідповідності документів вимогам, встановленим законом.

17.05.2018 року Державним нотаріусом Другої покровської державної нотаріальної контори винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до якої нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцем не надано витягу з державного земельного кадастру, як того вимагає п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у Державному земельному кадастрі відсутні запитуванні відомості, в наданому державному акті не співпадає кадастровий номер.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Тобто умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Частиною 1 статті 125 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтованого виходив з того, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування з підстав зазначених у позові є передчасними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 263, 264 ЦПК України безпідставно зробив висновок щодо недоведеності позивних вимог. Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обставинами, які підлягають доказуванню на загальних підставах, що є обов'язком позивача, є наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування та обсяг майна, яке входить до спадкової маси. Проте ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи убачається, що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого на підставі розпорядження Красноармійської райдержадміністрації від 18.04.2002 року за № 125 на ім'я ОСОБА_3 останній за життя на праві власності належала земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_5 площею 2,00 га, яка розташована на території Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області. Проте відповідно до повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру №РВ-018 у Державному земельному кадастрі відповідна інформації відсутня. В наданому державному акті не співпадає кадастровий номер. Відповідно до пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні апеляційного суду за вказаним кадастровим номером зареєстрована інша земельна ділянка, яка належить сторонній особі. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не спростовуються позивачем.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.

Пунктом 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року N 1051, встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

З урахуванням того, що в Державному земельному кадастрі за вказаним у державному акті кадастровим номером НОМЕР_5 зареєстрована інша земельна ділянка, на час розгляду справи вказані розбіжності не усунуто та без усунення вказаних розбіжностей у правовстановлюючих документах суд позбавлений можливості ідентифікувати спірну земельну ділянку і визначитися з обсягом спадкового майна, яке входить до складу спадщини, то суд першої інстанції дійшов вірного правового висновку щодо передчасності вимог про визнання права власності в порядку спадкування за спірну земельну ділянку. Апеляційний суд погоджується з вказаним правовим висновком, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивач позбавлений можливості порушувати питання щодо виправлення вказаних помилок, оскільки відповідно до стаття 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Проте таке питання позивачем по справі не порушувалось.

Решта доводів апеляційної скарги фактично за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та не спростовують правильність правових висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог і зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

Г.В. Новікова

А.В. Гапонов

Повний текст постанови складений 28 листопада 2018 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян