ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/88/18

Головуючий у першій інстанції - Усенко Л.М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/68/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області

Відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2018 року у справі за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконного полювання,

місце ухвалення судового рішення - смт. Куликівка Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 15 червня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області звернувся до суду з позовом та просив стягнути із ОСОБА_2 на користь держави збитки, завдані внаслідок незаконного полювання в сумі 32000 грн. шляхом їх перерахування одержувачам: 9600 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України; 6400 грн. до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 16000 грн. до спеціального фонду Хибалівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 грудня 2017 року о 14-10 год. ОСОБА_2, перебуваючи в мисливських угіддях Куликівського відділення МРП ЧОО УТМР поблизу с. Хибалівка Куликівського району Чернігівської області, здійснював полювання за допомогою двохствольної рушниці SAUER, кал. 12 № НОМЕР_1, із відстрільною картою на хутрового звіря у цих угіддях, у порушення вимог ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» здійснив незаконне полювання, в результаті чого було незаконно добуто козулю, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 001047 від 09.12.2017 року, складеним Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області.

Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 свою вину визнав повністю, підтвердивши обставини, викладені в протоколі.

Внаслідок протиправних дій відповідача - незаконного полювання, порушено вимоги ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», та, як наслідок незаконного полювання, державі нанесено збитків на суму 32 000 грн. Завдані збитки відповідачем ОСОБА_2 добровільно не відшкодовано, що стало підставою для звернення до суду для стягнення завданих збитків у примусовому порядку.

Відтак, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь держави збитки, завдані внаслідок незаконного полювання в сумі 32 000 грн. шляхом їх перерахування на підставі п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України у відповідних частинах до спеціальних фондів Державного бюджету України, Чернігівського обласного бюджету, Хибалівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2018 року позовні вимоги заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави збитки, завдані внаслідок незаконного полювання в сумі 32 000 грн. шляхом їх перерахування:

-9 600 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України;

-6 400 грн. до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету;

-16 000 грн. до спеціального фонду Хибалівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування та порушення матеріального права і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідачем не доведено причетність або участь відповідача у незаконному полюванні і не встановлено його вини у загибелі знайденої у лісі вже неживої тварини. Наполягає, що відповідачем також не доведено, що відповідач взагалі здійснював постріли із належної йому рушниці.

Посилається, що відповідно до ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки.

Апелянт стверджує, що полювання та вбивство тварини відбулось на території мисливського угіддя Куликівського відділення МРП ЧОО УТМР і збитки були заподіяні саме цьому користувачу угідь, проте судом першої інстанції не враховано, що інтереси Державної екологічної інспекції в Чернігівській області внаслідок незаконного полювання порушені не були.

Як зазначає апелянт, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що смерть козулі сталась внаслідок від вогнепального поранення, яке спричинив саме відповідач ОСОБА_2 Наголошує, що, дійсно, 09.12.2017 року ОСОБА_2 перебував у мисливських угіддях Куликівського відділення МРП ЧОО УТМР разом з товаришами і в ході полювання не здійснив жодного пострілу, що було підтверджено в суді першої інстанції показаннями свідків, постріл був здійснений лише під час складання відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення та за пропозицією інспектора Павленка А.В. А тому вважає, що факт складення відносно відповідача ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення не може свідчити про причинно-наслідковий зв'язок між смертю козулі та діями ОСОБА_2

Також апелянт посилається, що показання не всіх допитаних свідків в суді першої інстанції не були відображені в мотивувальній частині рішення суду, а саме свідка - інспектора екологічної інспекції ОСОБА_4

Апелянт наполяга, що позивач в своєму позові посилається на розрахунок збитків, який проведено у відповідності до нормативно-правового акту, який втратив чинність та просить стягнути кошти не на рахунок користувача мисливських угідь - Куликівського відділення МРП ЧОО УТМР, яке і повинно бути належним позивачем у справі.

Як вказує апелянт, відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_2 та заподіяними збитками в повній мірі підтверджуються доказами, які здобуті у кримінальному провадженні № 000003 від 11.01.2018 року, яке перебувало у провадженні СВ Куликівського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області та яке було досліджено судом першої інстанції.

Апелянт стверджує, що рішенням суду першої інстанції достеменно було встановлено, що ОСОБА_2 тварину не вбивав, оскільки вона була мертва на момент її виявлення відповідачем, і він лише переносив разом із своїми товаришами її рештки в рюкзаку, у зв'язку з чим відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями ОСОБА_2 та заподіяними користувачу мисливських угідь збитками - фактом вбивства тварини.

Також апелянт вважає, що перенесення решток тварини свідчить лише про склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 через порушення ним вимог полювання, але не про підстави для стягнення з нього заподіяних збитків, оскільки він не вчинив протиправних дій щодо вбивства тварини та не заподіяв жодних збитків мисливському угіддю.

Апелянт наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які рішення суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної або кримінальної відповідальності за порушення ним вимог природоохоронного законодавства щодо здійснення ним незаконного полювання.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник прокурора Чернігівської області просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція у Чернігівській області просить залишити без змін рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2018 року, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0000003, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги заступника прокурора Чернігівської області, суд першої інстанції виходив з того, що своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та прийшов до висновку, що між шкодою, яка заподіяна державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природнього середовища внаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання і неправомірними діями відповідача мається прямий причинний зв'язок, а тому підлягають стягненню заподіяні збитки.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 09 грудня 2017 року у мисливських угіддях МРП ЧОО УТМР біля села Хибалівка Куликівського району Чернігівської області полював з рушницею SAUER, к. 12 № НОМЕР_1 2ствол. з відстрільною карткою на хутрового звіра у цих угіддях і добув тварину, не зазначену в дозволі на добування тварин - козулю. На спростування зазначених обставин відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено в апеляційному суді.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 09 грудня 2017 року № 001047 у ОСОБА_2 виявлені і вилучені рушниця, гільза, дозвіл на зброю, відстрільна картка, контрольна картка, козуля, посвідчення мисливця, дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 2 ст. 85 КУпАП.

Згідно опису від 09 грудня 2018 року знарядь незаконного добування (заготівлі) природних ресурсів, транспортних (у тому числі плавучих) засобів, зброї та боєприпасів, природних ресурсів або продукції, що з них вироблена, спеціальних документів, вилучених у ОСОБА_2 згідно з протоколом від 09 грудня 2017 року № 001047, у останнього вилучені: рушниця SAUER, к. 12, 2 ств., № НОМЕР_1; гільза 12кал. Шрот № 3 - 1 шт.; дозвіл № НОМЕР_2, виданий Куликівським РВ УМВС України; посвідчення мисливця НОМЕР_5, видане 27.06.2012 року; картка відстрілу хутрового звіра № НОМЕР_4 сезон 2017/2018; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушення правил полювання серія НОМЕР_3, термін дії з 01.05.2017 по 30.04.2018; козуля свіжована свіжедобута (лопатка 2 шт., печінка, серце, легені, стегна 2 шт., ребрина 2 шт., стегна, ошийок, ратиці 3 шт.) (а.с. 12 кримінального провадження).

Зазначені обставини відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції не спростовані.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_2 має дозвіл на право зберігання, носіння рушниці SAUER, к. 12 № НОМЕР_1, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 11, а.с. 13 кримінального провадження).

Відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження картки відстрілу хутрового звіра для членів ЧОО УТМР, сезон 2017/18 року, ОСОБА_2 встановлені дні полювання на вовка, лисицю та енетоподібного собаку (а.с. 13 кримінального провадження) і ці обставини відповідачем не заперечувались.

З матеріалів даної цивільної справи та матеріалів кримінального провадження убачається, що постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2018 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення передано прокурору Чернігівської місцевої прокуратури для вирішення питання про наявність підстав щодо порушення кримінального провадження. В судовому засіданні ОСОБА_2 вину визнав повністю, підтвердивши обставини, викладені в протоколі (а.с. 10 кримінального провадження).

11 січня 2018 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 0000003 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України (а.с. 7 кримінального провадження).

Постановою старшого слідчого СВ Куликівського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області про закриття кримінального провадження від 10 квітня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 11.01.2018 року закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 72-73 кримінального провадження). Проте, відсутність у діях відповідача складу кримінального правопорушення не свідчить про відсутність у його діях складу цивільного правопорушення, яке полягає в усвідомленому незаконному здобутті козулі, внаслідок чого державі завдано збитків. На спростування обставин незаконного полювання відповідачем належних і допустимих та безсумнівних доказів у суді апеляційної інстанції не надано і у справі такі докази відсутні.

Згідно розрахунку розміру відшкодування збитків, завданих державі внаслідок незаконного добування козулі, розмір збитків за незаконне добування однієї козулі становить 32 000 грн. (а.с. 10).

Зазначені обставини в апеляційному суді відповідачем не спростовані.

Звертаючись до суду з позовом, заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, посилався на положення ст. 1166 ЦК України, ст..ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Виходячи з обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ст. 30 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" користувачі мисливських угідь мають право на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварини.

За змістом ст.42 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні у порушенні правил полювання та здійснення інших видів використання мисливських тварин, правил регулювання їх чисельності.

Відповідно до ст.43 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь.

Частина 1 статті 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов»язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме вину відповідачів у незаконному знищенні однієї особини козулі.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що перебуваючи в мисливських угіддях МРП ЧОО УТМР з мисливською рушницею, відстрільною карткою, маючи на меті полювання, але не маючи належного дозволу на здобуття козулі, ОСОБА_2 добув та забрав із собою рештки вказаної тварини, та без відмітки цього факту у щорічній контрольній картці обліку добутої дичини, намагався винести її за межі мисливських угідь.

Апеляційним судом також встановлено, що при складанні протоколу № 001047 про адміністративне правопорушення 09 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_2 надав наступні пояснення: «Полював на хутрового звіра та випадково застрелив козулю. Облупив та забрав з собою додому. Порушення визнаю. Порушувати більше не буду» (а.с. 11 зворот кримінального провадження).

Зазначене також підтверджується і протоколом допиту свідка ОСОБА_2 (а.с. 38-39 кримінального провадження).

Протокол про адміністративне правопорушення № 001047 від 09 грудня 2017 року відповідачем у встановленому порядку не оскаржував, у протоколі про вчинення правопорушення, чітко вказано про здійснення ним незаконного полювання, чим фактично власними діями визнав указані обставини.

За таких обставин,апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанціх про здійснення ОСОБА_2 незаконного полювання, під час якого ним добуто козулю та стягнув вартість даної дикої тварини .

Твердження апелянта, що ОСОБА_2 перебував на полюванні не один, з товаришами, а тому нести відповідальність повинні всі учасники полювання, до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення був складений лише на ОСОБА_2, на інших учасників він не складався.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що смерть козулі сталась внаслідок від вогнепального поранення, яке спричинив саме відповідач ОСОБА_2 апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки достовірно і безсумнівно доведено наявними у справі доказами, що частини розчленованої відповідачем козулі знаходились у його, відповідача, рюкзаку, який він ніс, виходячи з лісу, і ці обставини відповідачем не спростовані і не заперечувались.

Посилання апелянта на те, що розрахунок завданих незаконним полюванням збитків позивачем здійснений на підставі нормативно-правового акту, який втратив чинність, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки розмір шкоди розраховується відповідно до Спільного наказу міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства екології та природних ресурсів від 19.06.2017 року, яким затверджено Такси для обчислення розмірів відшкодування збитків унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України). Стягнення шкоди здійснюється у відповідності до положень п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу.

Не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що прокурором заявлений позов в інтересах неналежного позивача, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 454/2011, Державна екологічна інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерства екології та природних ресурсів України; входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони тваринного світу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області як контролюючого органу у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції завдана відповідачем ОСОБА_2 шкода стягнута на користь державного та місцевого бюджетів, що не суперечить вимогам ст.ст. 29, 69-1 Бюджетного кодексу України.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 не доведено у суді першої інстанції і не представлено доказів апеляційному суду на підтвердження відсутності його вини у незаконному полюванні та заподіяних у звя»зку з цим збитків.

Враховуючи відсутність належних та допустимих документальних доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 38, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: