Провадження № 2/760/1095/18
у справі №289/962/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2018 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -
15.06.2016 позивач звернувся з в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь кошти, в розмірі понесених витрат в сумі 5 260, 95 грн., витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 480, 00 грн., судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності, на позовних вимогах наполягає.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак від нього не надійшло заяв про розгляд справи у його відсутності або про перенесення судового розгляду, також від відповідача не надійшов відзив.
З огляду на належне повідомлення відповідача, суд керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача згідно поданої заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 31.10.2013 року, близько 15 год. 30 хв., відповідач, керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Києві на м. Києві на перехресті проспекту Повітрофлотський та вулиці Жилянська, рухаючись по другорядній дорозі не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу» та не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.
На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2013 відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу.
У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, автомобіль НОМЕР_2, належить ОСОБА_4.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «УАСК АСКА», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/4396715 від 04.02.2013.
11.11.2013 ОСОБА_4 звернувся до позивача з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а 15.01.2014 - заявою про виплату страхового відшкодування.
Згідно зазначеного звіту визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, складає 6 801,81 грн.
Відповідно до рахунку-фактурі ТОВ «ЄвроАсистанс» № СФ-0001211 від 10.12.2013 та акту виконаних робіт, вартість послуг аварійного комісара склала 480, 00 грн..
Відповідно до платіжного доручення від 21.01.2014 №246 позивачем на рахунок ТОВ «ЄвроАсистанс» здійснено перерахування коштів за послуги аварійного комісара в розмірі 480, 00 грн.,
Відповідно до наказу від 11.02.2014 №810 позивачем прийнято рішення здійснити на користь ОСОБА_5 виплату за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5 260, 95 грн., що складається з вартості відновлювального ремонту з вирахуванням 20 % ПДВ.
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, оскільки внаслідок протиправних, винних дій відповідача, які виразилися у порушенні ПДР, завдано шкоду майну ОСОБА_4, яка полягає у пошкодженні автомобіля НОМЕР_2, суд прийшов до висновку, що у відповідача перед власником майна виник обов'язок відшкодувати завдану шкоду.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно п. 38.2 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Як встановлено судом, у рахунок відшкодування зазначеної шкоди позивачем сплачено на користь потерпілого страхове відшкодування.
Оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, позивач після сплати страхового відшкодування набув право на регресний позов до відповідача.
Таким чином, оскільки позивачем понесені витрати у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, а відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, в розмірі понесених витрат в сумі 5 260, 95 грн., та витрати за послуги аварійного комісара в сумі 480, 00 грн. є законними та обґрунтованими.
З урахуванням зазначеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1378,00 грн., а також витрати за юридичні послуги в сумі 1 500, 00 грн., сплачені позивачем на виконання умов контракту про надання правової допомоги № 61 від 27.09.2012.
На підставі викладеного, керуючись п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 6,7, 12-13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя В.В. Лазаренко