Провадження № 2-н/161/445/18
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

05 листопада 2018 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Плахтій І.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з боржника ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2»,

В С Т А Н О В И Л А:

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на її користь нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати в розмірі 19607,88 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 56051,20 грн.; та судових витрат в розмірі 1176,20 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Разом з тим, згідно вимог пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

П. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 10.03.2015 року порушено справу про банкрутство ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на підставі ухвали Господарського суду Волинської області (справа №903/123/15).

Разом із цим, зазначеною вище ухвалою розпорядником майна боржника призначено ОСОБА_2.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон про банкрутство) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

При цьому, слід мати на увазі, що кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди - це кредитори, чиї вимоги до боржника виникли як до, так і після порушення провадження у справі про банкрутство (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про банкрутство» від 18 грудня 2009 року №15 (далі Пленум ВСУ про банкрутство)).

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 23 Закону про банкрутство кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника (абз. 3 ч. 8 ст. 23 Закону).

Більш того за приписами ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Згідно наданих у п.п. 46, 48 Пленуму ВСУ про банкрутство розяснень слідує, що:

- по-перше, згідно з абзацом другим частини першої статті 14 Закону кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника;

- по-друге, законом не встановлено строку подання заяв такими кредиторами, отже, їх може бути подано в будь-який момент під час провадження у справі про банкрутство;

- по-третє, відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону заяви цих кредиторів, щодо яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з підсудністю, що встановлена Законом, тобто тим господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Справи про банкрутство розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (ч. 6 ст. 15 ГПК України).

Отже, з урахуванням вимог норм Закону про банкрутство та з огляду на розяснення, надані Пленумом ВСУ про банкрутство, суд дійшов висновку про те, що відновлення порушених прав заявника за вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, заявленими до юридичної особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, можливе лише у рамках справи про банкрутство такої особи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161, 165, 186, 260, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з боржника ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2».

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій