Справа № 0907/2-4986/2011
Провадження № 22-ц/779/617/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: представника ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі №0907/2-4986/2011р. виданого Івано-Франківським міським судом від 21.05.2012 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Островським Л.Є. 13 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року начальник Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області звернувся в суд із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі №0907/2-4986/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, виданого на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 06.04.2012р. Заяву мотивовано тим, що виконавчий лист втрачено при передачі матеріалів виконавчого провадження від одного виконавця іншому.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 березня 2018 року заяву Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про видачу дублікату виконавчого листа задоволено. Постановлено видати дублікат виконавчого листа №0907/2-4986/2011, виданого Івано-Франківським міським судом від 21.05.2012 по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вказав, що чинний ЦПК України не містить норм про видачу дубліката виконавчого листа, в перехідних положеннях Кодексу передбачена така тимчасова можливість. Крім того, апелянт зазначив, що на момент звернення до суду з заявою закінчився строк предявлення до виконання виконавчих листів, виданих на підставі заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 06.04.2012 у справі №0907/2-4986/2011. При цьому апелянт вказав, що заявник не долучив належні докази сплати судового збору. Окрім цього, апелянт вважає, що довідка начальника ДВС не може служити належним доказом втрати виконавчого листа. Враховуючи наведене, просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про видачу дублікату виконавчого листа.

Представник МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в засідання апеляційного суду не зявились з невідомих причин, хоча судові повідомлення вручені у визначеному законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» проти доводів апеляційної скарги заперечив, з огляду на законність ухвали суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк», перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву начальника Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ було втрачено при передачі матеріалів виконавчого провадження від одного виконавця іншому, а також, що відсутні конкретні правові докази про повне виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, зважаючи на таке.

Конституцією України, ЦК, ЦПК України, міжнародними конвенціями гарантується право особи на звернення до суду за поновленням її порушених або оспорюваних прав.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв'язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Судовий порядок видачі дубліката та апеляційне оскарження ухвали суду про видачу або відмову в його видачі є гарантією права кожного на судовий захист, стабільності та законності у виконанні судових рішень.

Отже, будь-яке судове рішення має бути виконане.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішення Івано-Франківського міського суду від 06.04.2012 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитом. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в солідарному порядку в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.04.2007 в сумі 2219120,40 грн, 1700 грн витрат по оплаті судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 52-53).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2017 року вищевказане рішення залишено без змін (а.с. 172-173).

Згідно довідки №В-7/7148 від 31.01.2018, виданої начальником Івано-Франківського міського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_6 виконавчий лист №0907/2-4986/2011р. від 21.05.2012р. втрачений при передачі матеріалів виконавчого провадження від одного виконавця іншому (а.с. 185).

У відповідності з п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України (Розділ ХІІІ), у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Вказаною нормою спростовані твердження апелянта про відсутність правової норми про видачу дубліката виконавчого листа в чинному ЦПК України.

Апелянт вказував на те, що на момент звернення до суду з заявою закінчився строк предявлення виконавчих листів до виконання.

Колегія суддів дане твердження відхиляє, оскільки апеляційним судом встановлено, що виконавчий лист № 0907/2-4986/2011, виданий Івано-Франківським міським судом 21.05.2012 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4М, повернувся до стягувача АТ «УкрСиббанк» 16.06.2016.

Постановою № 51529048 від 29.06.2016 відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку із неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, виконавчий лист за № 0907/2-4986/2011 був пред'явлений стягувачем у строк, передбачений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» та у разі пред'явлення стягувачем дубліката виконавчого листа до виконання у відповідному відділі ДВС буде вирішуватись питання про відновлення виконавчого провадження, а не про його відкриття. Про це, зокрема, зазначено у постанові Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі №607/5937/17-ц.

За таких обставин потреби у поновленні строку для предявлення виконавчого листа до виконання немає, оскільки виконавчий документ був втрачений під час вчинення виконавчих дій.

З урахуванням встановлених обставин та наведених процесуальних норм суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, що судом не досліджені матеріали виконавчого провадження, а заявником не обґрунтовано втрату виконавчого листа, спростовуються матеріалами справи, зокрема довідкою Івано-Франківського міського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області №В-7/7148 від 31.01.2018 та заявою начальника Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність доказів сплати судового збору заявником.

Згідно п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України (Розділ ХІІІ) за видачу стягувану дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідну квитанція № ПН102104 від 31.01.2018 про сплату судового збору у розмірі 52 грн, було долучено заявником при подачі заяви (а.с.186).

Також є безпідставними доводи апелянта про те, що судом не досліджено всі матеріали виконавчого провадження, а також відсутні докази, за яких обставин та як саме було втрачено виконавчий лист, оскільки судом першої інстанції надана належна оцінка даним доводам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведенні в апеляційній скарзі доводи апеляційним судом відхиляються, оскільки судам першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції немає, оскільки вона є законною та обґрунтованою, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 березня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_7