Справа № 405/4780/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування догани,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 10.06.2015 року № 119/о про оголошення їй, як головному бухгалтеру, догани та стягнути на її користь 6 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги, крім заявлених, просила зобов»язати підприємство нарахувати та виплатити їй неправомірно позбавлену премію за фактично відпрацьований час в червні 2015 року, яка відповідно до розрахунку складає 694,06 грн. Збільшивши позовні вимоги просила скасувати пункт 17 наказу № 132/о від 01.07.2015 року та зобов»язати відповідача нарахувати і виплатити неправомірно позбавлену премію за фактично відпрацьований час в червні 2015 року. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі щодо проведення експертиз та надання правової допомоги.

Позов обґрунтовано тим, що з червня 2010 вона працює на посаді головного бухгалтера ДП «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», оскаржуваним наказом їй оголошено догану за неналежний контроль за ощадливим використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів та збереженням власності підприємства, а також за незабезпечення контролю термінів дебіторської заборгованості. За час роботи вона не мала жодних зауважень та дисциплінарних стягнень, але з приходом директора ОСОБА_3 між ними виник виробничий конфлікт через її принципову позицію щодо необхідності суворого дотримання вимог чинного законодавства в частині ведення бухгалтерського обліку.

Як вбачається із оскаржуваного наказу «Про оголошення догани» від 10.06.2015 року № 119/о обгрунтуванням оголошення догани стало те, що вона не забезпечує контроль термінів дебіторської заборгованості, а саме стосовно дебіторської заборгованості ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на загальну суму 1 500 000 грн. Станом на 10.06.2015 року нею не вжито заходів щодо здійснення контролю за вищезазначеною заборгованістю та відповідним поверненням грошових коштів підприємству.

Підставами для винесення догани в оскаржуваному у наказі вказані: службова записка юрисконсульта ОСОБА_4 від 10. 06.2015 року та акт про відмову від дачі пояснень від 10.06.2015 року.

Із службової записки юрисконсульта ОСОБА_5 від 10.06.2015 року видно, що між підприємством та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 13.01.2014 року було укладено договір банківського вкладу «Класичний» № 1. Після цього укладались декілька додатків до договору. Останніми додатками до договору № 1-3/2, № 1-4/2 від 23.01.2015 року продовжено термін дії Договору до 23.07.2015 року та термін розміщення вкладних траншів на строк до 25.03.2015 року. В зв'язку із закінченням 25.03.2015 року строків розміщення вкладних траншів банк не повернув вкладні транші і вона, нібито, не вжила заходів щодо здійснення контролю за вищезазначеною заборгованістю та відповідним поверненням грошових коштів підприємству.Із акту про відмову від дачі пояснень також від 10.06.2015 року вона, нібито, від пояснень відмовилась. Із одночасно складених 10.06.2015 року службової записки, акту про відмову від пояснень та оскаржуваного наказу № 119/о про оголошення догани видно, що їй директор підприємства відмовився надати достатній час, необхідний для складання обгрунтованого пояснення з питання, викладеного у службовій записці юрисконсульта. Все вирішилось одночасно.

Подія, з якою відповідач пов'язує момент, коли вона повинна була вчинити певні дії - грошові кошти в сумі 1 500 000 грн. не повернуті банком вкладнику, перевести до дебіторської заборгованості, тобто, відображати по бухгалтерському обліку та у фінансовій звітності підприємства дебіторську заборгованість з моменту закінчення строку вкладу - 25.03.2015 року. При цьому відповідач не надав суду письмове розпорядження чи наказ, необхідні для вчинення головним бухгалтером вищезазначених дій. З дня виявлення проступку 25.03.2015 року до прийняття оскаржуваного наказу про оголошення догани 10.06.2015 року пройшло значно більше ніж один місяць.

В період з 25.03.2015 року до 25.04.2015 року вона постійно перебувала на роботі. Відповідач вчасно не застосував щодо неї дисциплінарне стягнення. Підстав для продовження строку притягнення до дисциплінарного стягнення немає.

Зазначає, що грошові кошти підприємства, що знаходяться на рахунку в банку, який ліквідується, визнаються дебіторською заборгованістю за наявності документально підтверджених вимог до банку щодо його майнових зобов»язань, сума якого відображається за кредитом рахунку 31 «Рахунки в банках» і дебетом рахунку 37 «Розрахунки з різними дебіторами». Саме документально підтверджених вимог підприємства до банку щодо його зобов»язань з повернення вкладних коштів у неї не було починаючи з 25.03.2015 року і до винесення оскаржуваного наказу і саме юрисконсульт підприємства повинен вживати заходів щодо повернення вкладних коштів від банку.

Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства та надані суду докази, просила задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на надані суду письмові пояснення, докази та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення та письмові пояснення і посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_2, залучений до участі в справі ухвалою суду від 01.03.2018 року, в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», згідно зі Статутом є державним комерційним підприємством, заснованим на державній формі власності, та належить до сфери управління ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України (Уповноважений орган управління).

Свою діяльність підприємство здійснює у відповідності до чинного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами по справі позивач ОСОБА_1 з червня 2010 року працювала на посаді головного бухгалтера в казаного підприємства та діяла на підставі посадової інструкції, затвердженої директором підприємства 10.02.2015 року, з якою була ознайомлена 23.03.2015 року.

Згідно із посадовою інструкцією головний бухгалтер підприємства зобовязаний здійснювати організацію бухгалтерського обліку господарсько-фінансової діяльності підприємства, контроль за ощадливим використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів та збереженням власності підприємства, а також особисто забезпечує контроль термінів дебіторської та кредиторської заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Наказом директора підприємства від 10.06.2015 року № 119/о ОСОБА_1 оголошено догану за неналежний контроль за ощадливим використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів та збереження власності підприємства, а також незабезпечення контролю термінів дебіторської заборгованості, а саме по Договору банківського вкладу «Класичний» № 1 від 13.01.2014 року, укладеному між ДП «Кіровоградстандартметрологія» та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з додатками.

Відповідно до п.1.1. Договору Клієнт надає Банку суму грошових коштів, надалі «Вклад», у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї. Згідно з п.1.2. договору вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами цього договору. Вкладний транш є сумую грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим Договором та додатками, укладеними в рамках цього Договору і які є невідємною частиною.

Додатками до Договору № 1-3/2, №1-4/2 від 23.01.2015 року продовжено термін дії Договору до 23.07.2015 року та термін розміщення вкладних траншів на строк до 25.03.2015 року.

Після закінчення строків розміщення вкладних траншів (25.03.2015 року) кошти підприємства в сумі 1 000 000 грн. та 500 000 грн. банком повернуті не були, в звязку з чим утворилась дебіторська заборгованість на загальну суму 1 500 000 грн.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом ОСОБА_6 фінансів України 08.10.1999 року № 237, дебітори це юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів, а дебіторська заборгованість - це сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату. Отже, грошові кошти в розмірі 1 500 000 грн., які ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобовязаний був повернути 25.03.2015 року, є дебіторською заборгованістю.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Відповідно до журналу-ордеру № 1 «Розрахунки в національній валюті» станом на 31.03.2015 року, сформованого 07.04.2015 року та підписаного ОСОБА_1, сума неповернутого вкладу в розмірі 1 500 000,0 грн. обліковувалась по дебету бухгалтерського рахунку 311 «Грошові кошти в еквіваленті», що суперечить вимогам Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом ОСОБА_6 фінансів України від 30.11.1999 року № 291 та відображені в формі № 1 «Баланс» (рядок 1165) в складі грошових коштів в еквіваленті на рахунках у банку, що суперечить п.п.6 п.3 розділу 1 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 1, затвердженого наказом ОСОБА_6 фінансів України від 07.02.2013 року № 73 та п. 1.3.13 Наказу по ДП «Кіровоградстандартметрологія» «Про облікову політику» від 15.05.2014 року № 125/о.

Оскільки в бухгалтерських документах та фінансовій звітності не повернуті кошти не були відображені як дебіторська заборгованість, це сформувало невірну уяву у користувачів фінансової звітності (і в першу чергу власника підприємства держави) щодо структури активів підприємства.

При проведенні будь-якої господарської операції в підприємницькій або іншій діяльності повинен бути отриманий певний результат у вигляді зміни майна, капіталу, зобов'язань (п. 2.1 Положення 88). Факт учинення операції підтверджується первинним документом, на підставі якого вносяться записи в регістри.

Бухгалтерською довідкою, складеною в довільній формі із заповненням усіх обов'язкових для первинного документа реквізитів, можна оформити господарську операцію. У цьому випадку така довідка служить первинним документом. ОСОБА_6 фінансів України від 05.08.2014 року № 31-11410-08/23-2303/2333: «Згідно з пунктом 2.7 Положення 88 «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм. У разі якщо господарська операція оформлюється бухгалтерською довідкою, то при її застосуванні обов'язково наводяться реквізити, передбачені Законом та Положенням».

Згідно листа ОСОБА_6 фінансів України № 31-34020-20-10/28202 від 18.10.2010 року: «При визнанні підприємством заборгованості банку за грошовими коштами сумнівною (за наявності відповідних підстав) відповідно до пункту 7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом ОСОБА_6 фінансів України від 08.10.99 № 237, сума такої заборгованості відображається за кредитом рахунку 31 «Рахунки в банках» і дебетом рахунку 37 «Розрахунки з різними дебіторами». У рядках 230 і 240 Балансу (форма № 1), у рядку 430 Звіту про рух грошових коштів (форма № 3) сума такої сумнівної заборгованості не наводиться».

Базовим нормативним документом, який визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності, є Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 10. Згідно з п. 4 цього Положення дебітори - це юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми коштів, їх еквівалентів або інших активів.

Згідно з п. 4 Положення 10 сумнівний борг - це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує невпевненість в її погашенні боржником.

Дебіторська заборгованість це сума грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів, яку на певну дату підприємству заборгували його дебітори юридичні та фізичні особи. Підприємства повинні стежити за строками погашенням дебіторської заборгованості з метою її достовірної оцінки.

Під визначенням терміна «сумнівний борг» слід визнавати заборгованість, не погашену у строки, встановлені договором, і не забезпечену відповідними гарантіями.

Згідно з Додатками № 1-4/2 та №1-3/2 від 23.01.2015 року до Договору № 1 від 13.01.2014 року термін розміщення вкладних траншів на загальну суму 1 500 000,00 грн., закінчується 25.03.2015 року.

Відповідно до банківської виписки за 25.03.2015 року: відсотки за користування вкладом нараховано за 24 календарних дні з 01.03.15 по 24.03.15 року та перераховано банком 25.03.2015 року на поточний рахунок; за період з 01.03 по 24.03.2015 року нараховано та сплачено 25.03.2015 року 10 520,55 грн. відсотків на суму вкладу 1 млн. грн.; за період з 01.03 по 24.03.2015 року нараховано та сплачено 25.03.2015 року 5 260,27 грн. відсотків на суму вкладу 500 тис. грн.

Тобто перерахувавши відсотки за користування коштами в день закінчення терміну розміщення вкладних траншів, головний бухгалтер ОСОБА_1, мала чітко усвідомлювати, що продовження терміну розміщення коштів не буде, а вкладні кошти мають бути перераховані банком на поточний рахунок підприємства. Вкладні транші не повернено на поточний рахунок підприємства згідно з умовами Договору № 1 від 13.01.2014 року та додатками до нього, тобто банк не виконав умови вищезазначеного Договору та став боржником підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи з 25.03.2015 року, жодної службової записки від ОСОБА_1, про неповернення коштів банком, про вжиття заходів, про перекваліфікацію заборгованості банку в дебіторську в журналі реєстрації вхідної кореспонденції не зафіксовано.

Судом встановлено, що підприємство неодноразово, починаючи з 09.02.2015 року, зверталось до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про надання пояснень, чому при наявності коштів на розрахунковому рахунку підприємства відкритому в банку, непроплатились відправлені електронні платіжні доручення, на перерахування коштів на заробітну плату та відповідних податків, що призвело до несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам.

Грошові кошти залишились у користуванні банку, згідно з бухгалтерським обліком, як кошти розміщені на депозитному рахунку, хоча термін їх розміщення закінчено.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої вили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

При цьому судом відмічається, що за клопотанням сторони відповідача у справі призначалась судово-економічна експертиза документів бухгалтерського обліку і звітності та відповідно до наданого висновку експерта № 231, 232 від 20.12.2016 року неповернення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» коштів з депозитного рахунку до закінчення строку дії Договору банківського вкладу «Класичний 1» від 13.01.2014 року є підставою для відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності (в балансі станом на 31.03.2015 року) ДП «Кіровоградстандартметрологія» дебіторської заборгованості в сумі 1 500 000,00 грн.

Як пояснила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 для проведення експертизи їй були надані документи та матеріали цивільної справи, що давали можливість для надання нею повного висновку. також експерт пояснила, що закінчення строку дії вкладу стає підставою для визначення дебіторської заборгованості.

Скориставшись своїм правом позивач також надала висновок № 6 експертного економічного дослідження на запит ОСОБА_1 від 22.02.2018 року судового експерта з економічних питань ОСОБА_8

Судовим експертом ОСОБА_8, зазначено, що з даних журналу-ордеру по рахунку 311 «Поточні рахунки в банках національній валюті» ДП «Кіровоградстандартметрологія» за березень 2015 року по рахунку рахуються залишки по депозитним рахункам в Укрсоцбанку в сумі 1 005 тис.грн, в банку «Фінанси та кредит» в сумі 1 500 тис. грн. Підписи - журнал склав ОСОБА_9, операції провів в Головній книзі ОСОБА_1, головний бухгалтер ОСОБА_1

Журнал-ордер по рахунку 311 «Поточні рахунки в банках національній валюті» ДП «Кіровоградстандартметрологія» за березень 2015 року, сформовано 07.04.2015 в 15:42:37.

Експертом ОСОБА_8 зазначено, що в разі отримання керівником підприємства повідомлення від банку про неповернення коштів з депозитного рахунку та прийняття рішення про переведення заборгованості до складу безнадійної дебіторської заборгованості таке рішення у вигляді наказу керівництво подає головному бухгалтеру для виконання. Рішення про перенесення заборгованості за депозитним вкладом до складу безнадійної дебіторської заборгованості в даному випадку мало б статус первинного документа, на підставі якого проводяться записи в бухгалтерському обліку.

Тобто судовий експерт визнає, що неповернені кошти є заборгованістю та описує ситуацію про переведення заборгованості до безнадійної дебіторської заборгованості, але відповідно до Положення 10 п.4: «Безнадійна дебіторська заборгованість поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності».

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 пояснила, що нею не були в повній мірі досліджені всі документи та матеріали справи вона не бачила, провела дослідження по тим документам, які були їй надана безпосередньо позивач, тому суд критично оцінює наданий висновок.

Відповідно до Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій» затвердженої наказом ОСОБА_6 фінансів України № 291 від 30.11.1999 року: «Рахунок 31 «Рахунки в банках» призначено для обліку наявності та руху грошових коштів, що знаходяться на рахунках в банку, які можуть бути використані для поточних операцій. Грошові кошти розміщенні на депозитному рахунку є активом підприємства згідно Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 1: грошові кошти (гроші) - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.

Підписуючи журнал-ордер головний бухгалтер ОСОБА_1, розуміла, що кошти не поверненні банком, з 25.03.2015 року їх не можливо використати для поточних операцій, що це заборгованість і термін її повернення визначити неможливо, що з поточного рахунку не можна перерахувати заробітну плату та податки, а значить є сумнів щодо їх повернення, вказане підтверджується пояснення ОСОБА_1, наданому суду від 24.01.2018 року.

Не повернення грошових коштів банком не відображено на рахунках бухгалтерського обліку, так як згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість»: «Дебітори - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів. Дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату.»

Бухгалтерської довідки, яка є інструментом бухгалтера та якій ОСОБА_6 фінансів України надано статус первинного документа, за відсутності інших первинних документів, можна зробити необхідні проведення в обліку. На дату, 07.04.2015 року, формування журналу-ордеру по рахунку 311 «Поточні рахунки в банках національній валюті» ДП «Кіровоградстандартметрологія» за березень 2015 року, Банк АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не знаходився в стані ліквідації, не введено тимчасову адміністрацію тощо, ОСОБА_1, мала можливість лише на підставі невиконання договору (закінчення строку вкладного траншу) оформити відповідні проведення в обліку бухгалтерською довідкою.

В фінансовій звітності «Баланс» сума заборгованості рахується, як грошові кошти та їх еквівалент.

Контроль за ощадливим використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів та збереженням власності підприємства, а також відповідальність за достовірність складання фінансової звітності, відповідно до посадової інструкції, покладено на головного бухгалтера ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування догани, а, відтак, і длязадоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, а тому суд відносить судові витрати, понесені позивачем на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування догани відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко