№ 336/7074/17
Пр..№ 2/336/648/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Прохорової А.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району) про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

08.12.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначила, що 29.04.2006 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3, 15.03.2007 р., та ОСОБА_4, 01.01.2011 р.

Увесь час, з квітня 2007 р. по вересень 2017 р., вона, відповідач та діти проживали однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1.

Але останнім часом сімейні відносини із чоловіком погіршилися, а 02 жовтня 2017 р. ОСОБА_2 повідомив, що залишає сімю та буде проживати окремо, зібрав свої речі та залишив родину.

06.10.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до неї з проханням забрати молодшого сина ОСОБА_4 зі школи. Повідомив, що дуже скучив за сином, має для проживання гарне житло, де ОСОБА_4 буде зручно та комфортно.

Відповідач завжди був гарним батьком, діти до нього добре ставились, у звязку з чим, враховуючи інтереси дитини, його любов та привязаність до батька, вона погодилась із пропозицією чоловіка.

Але через декілька днів, як було домовлено з відповідачем, він ОСОБА_4 додому не повернув та протягом двох тижнів приховував від неї своє місце проживання, внаслідок чого вона мала змогу спілкуватися з сином лише у школі.

В подальшому (лише через два тижні) вона дізналась, що чоловік проживає разом з ОСОБА_5 за адресою: м.Запоріжжя, пр..Моторобудівників, 64, кв.14.

ОСОБА_2 працює на ПАТ «Запоріжсталь» заступником начальника газового цеху, має стабільну роботу, проте графік роботи ненормований. У звязку з цим, вихованням дитини займається весь час ОСОБА_5 та її 16-річна донька ОСОБА_6. Усі умовляння повернути сина, залишились марними.

ОСОБА_7 навчається у Запорізькому колегіумі № 98 Запорізької міської рази з 01.09.2017 р. у 1-б класі. Зміна місця проживання негативно вплинула на його адаптацію у шкільному колективі, у сина різко погіршилась успішність та поведінка у школі.

Відповідно до висновків за наслідками проведеного обстеження психологів дитячого садочку № 81 та шкільного психолога, ОСОБА_4 має підготовку до навчання у школі на достатньому рівні. У хлопчика достатній рівень розвитку загального інтелекту. Розвиток мовлення відповідає віковим нормам. Проте адаптаційний період проходить із великими складнощами. Мотивація до навчання на низькому рівні. Важко іде на контакт із дорослими та однокласниками. На зауваження стосовно поведінки реагує проявами ще більшого негативу. З жовтня місяця спостерігається загострення проблем щодо протікання адаптаційного періоду.

Через погіршення успіхів та загострення проблем щодо протікання адаптаційного періоду ОСОБА_4 у школі, вона почала вимагати у чоловіка повернути дитину, але вимоги були залишені без задоволення відповідачем, який мотивував це небажанням сина повертатись додому.

Через неможливість очного спілкування з сином, вона кожного дня телефонувала йому. Проте кожного разу в телефонні розмови втручалась ОСОБА_5

21.10.2017 р. з телефонної розмови з сином дізналась, що його вкусила за обличчя собака, власником якої є ОСОБА_5 Про цей факт їй не повідомили ані чоловік, ані ОСОБА_5, а синові не була надана належна медична допомога. До школи ОСОБА_4 не зявився.

Надалі ОСОБА_5 та відповідач почали вимикати телефон ОСОБА_4, що унеможливлювало будь-яке спілкування з сином.

У звязку із зазначеним, 22.10.2017 р. з метою впливу на чоловіка та задля повернення додому молодшого сина вона звернулась із заявою до ОСОБА_8

23.10.2017 р. вона виїхала за адресою проживання ОСОБА_5, де двері ніхто не відчинив, у звязку з чим, приблизно о 21.20 год. цього ж дня вона вимушена була знов звернутись за захистом інтересів дитини та викликати поліцію.

Згідно висновку по результатам повідомлення інспектора превенції сектору превенції ОСОБА_8 Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області за наслідками розгляду матеріалів перевірки вбачається, що ОСОБА_2 розповів всі відомі йому обставини та з ним була проведена комплексна та адекватна профілактична превентивна робота. На цьому перевірка за її зверненням була припинена, а позивачу рекомендовано звернутися до суду.

25.10.2017 р. вона забрала ОСОБА_4 зі школи, але в той же день близько 20.00 год. ОСОБА_2 зявився за адресою її мешкання, де із криками та агресією намагався увірватися до квартири, щоб забрати молодшого сина. Їй вкотре довелося викликати поліцію.

03.12.2017 р. відповідач на автомобілі привіз їх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою постійного проживання. При цьому, за явними ознаками, ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного спяніння, чим ставив під загрозу життя дітей.

Вищевикладені обставини у їх сукупності свідчать про те, що подальше проживання молодшого сина з відповідачем, суперечить інтересам дитини.

За позовом ОСОБА_2, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2017 р. шлюб між ними розірвано.

Згоди між нею та відповідачем щодо того з ким буде проживати молодший син не досягнуто. Крім того, відповідач також не погоджується із проживанням разом з нею старшого сина ОСОБА_9.

Так, 01.01.2018 р. з метою святкування дня народження молодшого сина ОСОБА_4, відповідач звернувся до неї з питання надання дозволу старшому сину відвідати батька та прийняти участь у святкуванні дня народження брата. Вона погодилась, за умови повернення ОСОБА_6 до 17.00 години цього ж дня.

Проте, о 17.00 годині 01.01.2018 р. відповідач повертати старшого сина відмовився, двері за місцем свого проживання не відчинив. Мобільний телефон ОСОБА_3 був вимкнений. Тільки після втручання поліції ОСОБА_3 повернувся додому.

За позовом ОСОБА_1 просить визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею за адресою її проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою від 21.12.2018 р. справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 17.01.2018 р.

17.01.2018 р. підготовче засіданні відкладено на 26.01.2018 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

26.01.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 19.03.2018 р.

19.03.2018 р. оголошено перерву до 17.04.2018 р. у зв»язку із зайнятістю судді в іншому процесі.

17.04.2018 р. оголошено перерву до 23.05.2018 р. перед судовими дебатами.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила частково задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.93-94), та визначити місце проживання ОСОБА_4 разом з батьком, враховуючи при цьому думку дитини.

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засіданні підтримав раніше поданий органом опіки та піклування висновок про доцільність визначення місця проживання дітей разом з позивачем.

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, та при постановленні рішення просив, окрім іншого, врахувати раніше поданий висновок про доцільність визначення місця проживання дітей разом з матірю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, допитавши свідків та з1ясувавши думку малолітніх, приймаючи до уваги позицію третіх осіб, суд вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 29.04.2006 р. по 22.11.2017 р. перебували у шлюбі (а.с.11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12, 13)

В процесі розгляду судом встановлено, що сторони мешкають окремо і питання щодо визначення місця проживання молодшого сина ОСОБА_7 між ними не вирішено, оскільки в процесі розгляду справи відповідач не заперечував проти визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з матірю.

Згідно довідок від 06.10.2017 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14, 15).

Власником квартири являється ОСОБА_10 (а.с.23, 24-25).

ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_10 належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.22).

Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей розглядалося органами опіки та піклування.

Висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району № 0141/01-34/01 від 02.03.2018 р. про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_3 мешкає разом з матір»ю за адресою: АДРЕСА_3. Згідно акту обстеження умов проживання від 16.01.2018 р. ОСОБА_3 забезпечений всім необхідним. ОСОБА_1 працює, має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем реєстрації, проживання та роботи. Батько малолітніх ОСОБА_2 не має постійного місця реєстрації, мешкає разом зі своєю дружиною ОСОБА_11, та його малолітнім сином за адресою: АДРЕСА_4. ОСОБА_2 працює, має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Згідно акту обстеження умов проживання від 17.01.2018 р. для ОСОБА_4 створені необхідні умови, є місце для відпочинку та розвитку. Враховуючи надані на розгляд комісії документи, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не має реєстрації постійного місця проживання та враховуючи вік дитини, орган опіки та піклування вважав доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом з матір»ю ОСОБА_1 (а.с.77-78).

Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Олександрівському району № 0314/05-05/02 від 05.03.2018 р. (а.с.80-81), з врахуванням позиції ОСОБА_2, який не заперечував проти проживання сина ОСОБА_9 разом з матірю, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з позивачем.

При розгляді питання про визначення місця проживання дітей органом опіки та піклування малолітній ОСОБА_3 висловив бажання проживати разом з матірю (а.с.80).

Аналогічної думки дотримувався ОСОБА_3 в суді при допиті його у присутності психолога.

Малолітній ОСОБА_4 при допиті його у суді у присутності психолога висловив категоричне бажання проживати разом з батьком. При цьому свою позицію обґрунтовував тим, що мати на нього лаялась та погрожували передати до інтернату.

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору, щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить перш за все з найкращих інтересів дітей, які виражаються у забезпеченні розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, суд враховує, що сторони працюють, мають достатній рівень доходу, матеріально-побутові умови проживання дітей відповідають їх соціальному та віковому розвитку та потребам. Матеріали справи не містять докази неналежного ставлення батька чи матері до виконання ними своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей. З показів допитаних свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 встановлено, що сімя, в якій наразі виховується малолітній ОСОБА_4, доброзичливо ставиться до дитини, створює необхідні умови для проживання.

Відповідач в процесі розгляду справи визнав позов в частині визначення місця проживання ОСОБА_3

При визначені місця проживання малолітнього ОСОБА_4 суд враховує, окрім наведеного вище, що батько дитини не має власного житла, має реєстрацію в квартирі дружини ОСОБА_11, де мешкає також її донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, та батько.

Суд також приймає до уваги вік ОСОБА_4, відносно місця проживання якого виник спір. Дитина народилась в 2011 році і на момент виникнення спору між батьками йому виповнилось повних 6 років.

Відповідно до вимог ч.3 ст.160 СК України при досягненні 14 річного віку дитина буде сама визначити своє місце проживання у одного з батьків, які можуть мешкати окремо. До досягнення дитиною вказано віку її думка стосовно місця проживання повинна враховуватись, але не є вирішальною при вирішенні спору.

Визначаючи місце проживання дітей, суд виходить з інтересів самих дітей, враховуючи їх малолітній вік дітей, які, крім виховання, потребують постійного догляду та піклування, з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд вважає за необхідне погодитись з висновками органів опіки та піклування і задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дітей разом з нею.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_13 Григорівни до ОСОБА_2 (треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району) про визначення місця проживання малолітніх дітей задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з матірю ОСОБА_1 за місцем її проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк