АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/3232/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар - Скакун К.В.

за участю: представників позивача - Коватар А.В., Кермача О.М., представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2018 року у цивільній справі за позовом виконавчого комітету Чернівецької міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Чернівецька міська рада, Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет, про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення з квартири ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення, та за позовною заявою Чернівецької міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщення та виселення з квартири ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення, головуючий у І-й інстанції - Семенко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення з квартири ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Чернівці.

Згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 02 квітня 1996 року

__________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/338/18 Головуючий у 1 інстанції: Семенко О.В.

Категорія: 46 Доповідач: Литвинюк І.М.

№221/9 зазначена квартира була передана Дністровсько-Прутському БУВР для використання під гуртожиток.

Відповідно до клопотання № 35 від 23 травня 2003 державного проектно-розвідувального інституту «Львівдіпроводгосп» водій - слюсар ОСОБА_4 тимчасово, на період роботи, був зареєстрований та вселений у згадане жиле приміщення. Рішення про вселення ОСОБА_4 в квартиру на АДРЕСА_1 виконавчим комітетом міської ради не приймалося та ордер не видавався, з ОСОБА_4 договір найму жилого приміщення не укладався.

На підставі наказу Чернівецького філіалу державного проектно-розвідувального інституту «Львівдіпроводгосп» від 31 жовтня 2005р. №27к ОСОБА_4 звільнено за власним бажанням. Після звільнення з роботи ОСОБА_4 зобов'язаний був звільнити квартиру на АДРЕСА_1, яка використовувалася як гуртожиток, однак цього не зробив.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 з 31 жовтня 2005р. втратив право проживання у квартирі АДРЕСА_1, перебуває за кордоном, однак залишається зареєстрованим у спірній квартирі, а тому просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.

Також вказував на те, що пізніше спірну квартиру було опечатано КЖРЕП №14, однак пломби та печатки були зірвані невідомими особами, які самовільно, без відповідної правової підстави, заволоділи квартирою АДРЕСА_1. У зв'язку з цим виконавчим комітетом міської ради спрямовано відповідного листа до органів поліції щодо встановлення осіб, які самоправно заволоділи даною квартирою.

Відповідно до листа Шевченківського відділення поліції Чернівецького ВП Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 16 лютого 2017 року №1193 у спірній квартирі проживає ОСОБА_5

01 березня 2017 року на ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 151 КУпАП - самовільне зайняття комунальної квартири АДРЕСА_1.

Постановою від 10 березня 2017року №8 адміністративної комісії при виконавчому комітеті міської ради ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 151 КУпАП самоправне зайняття жилого приміщення та накладено на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Постанова адміністративної комісії набрала законної сили 21 березня 2017 року.

Однак ОСОБА_5 ухиляється від добровільного звільнення самоправно зайнятого жилого приміщення, а тому просив виселити його з усіма залежними членами родини із квартири АДРЕСА_1 без надання йому іншого жилого приміщення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2017 року до участі у справі як третю особу на стороні позивача із самостійними вимогами залучено Чернівецьку міську раду.

Звернувшись до суду з позовною заявою, Чернівецька міська рада просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_5 з усіма залежними членами родини з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення. Даний позов мотивований аналогічними вищевикладеними обставинами, а також тим, що Чернівецька міська рада є власником спірного житла.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2018 року в задоволенні позову виконавчого комітету Чернівецької міської ради відмовлено, позов Чернівецької міської ради задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2018 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянти просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

Посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Зокрема зазначають, що ОСОБА_4 не видавався ордер на вселення в житлове приміщення, договір найму не укладався, то відповідно ОСОБА_4 не набув права користування жилим приміщенням з моменту вселення, то відповідно він не може визнаватись таким, що втратив право цього ж користування, адже його не мав. Вимога про виселення ОСОБА_4 не заявлялась. Правовою нормою ч.3 ст. 98 ЖК України не регулюються правовідносини, пов'язані із втратою права на користування житлом та безпідставно визнав його таким, що втратив право на користування житлом. ОСОБА_5 є рідним братом ОСОБА_4, який як наймач вселив в займане ним приміщення члена своєї сім'ї брата ОСОБА_5. Факт не проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі понад шість місяців належними доказами не доведено.

Чернівецька міська рада звернулася до суду з відзивом на апеляційну скаргу, зазначаючи про те, що ОСОБА_4 є тимчасовим жильцем, оскільки спірне житлове приміщення йому видавалося тимчасово, на період роботи. ОСОБА_5 не є членом сім'ї наймача ОСОБА_4, який не є наймачем спірної квартири та її власником, відповідно не міг вселяти в неї інших осіб. Не проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі підтверджена актами КЖРЕП №14 та листами Чернівецького міського відділу поліції ГУ НП України.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, доводи відзиву та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги Чернівецької міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 був вселений в квартиру тимчасово на період роботи, вказане житло не є гуртожитком, ордер йому не видавався, після звільнення з роботи він квартиру він не звільнив, користувався нею, продовжує бути зареєстрованим в ній, тому його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. ОСОБА_5 самовільно зайняв жиле приміщення, в добровільному порядку не звільняє квартиру АДРЕСА_2, а тому підлягає виселенню з неї без надання іншого жилого приміщення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з Наказом № 14 від 05 травня 2003 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу на умовах неповного робочого тижня на 0,2 посади водія-слюсаря Чернівецького філіалу інституту «Львівдіпроводгосп».

За клопотанням № 35 від 23 травня 2003 Чернівецької філії Державного проектно-розвідувального інституту «Львівдіпроводгосп» водій - слюсар ОСОБА_4 був зареєстрований у квартирі по АДРЕСА_1, яка надана йому для постійного проживання (а.с. 101).

У вказаній квартирі ОСОБА_4 зареєстрований по даний час, що підтверджується інформаційною довідкою з УДМС України в Чернівецькій області.

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що квартира за вищевказаною адресою належить Чернівецькій міській раді, форма власності - комунальна.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Чернівецької міської ради за № 220/9 від 02 квітня 1996 року «Про передачу приміщень в орендне користування», де п. 5 було передано Чернівецькій філії «Львівдіпроводгосп», гуртожиток по АДРЕСА_1.

Крім того, 09 вересня 2008 року Чернівецькою міською радою було винесене рішення № 697/19 «Про внесення змін в п. 5 додатку 2 до рішення виконкому міської ради від 02 квітня 1996 року за № 221/9, де було вирішено: п. 1 Внести зміни до рішення № 220/9 від 02 квітня 1996 року, а саме словосполучення «Чернівецький філіал «Львівдіпроводгосп» замінити словами «Дністровсько-Прутське басейнове управління водних ресурсів». Дане приміщення використовувалось як гуртожиток для працівників Дністровсько-Прутського БУВР. Відповідно управлінням були здійснені оплати за комунальні послуги, оскільки дане житло закріплене за ним на підставі рішень виконавчого комітету.

З наказу Чернівецького філіалу державного проектно-розвідувального інституту «Львівдіпроводгосп» від 31 жовтня 2005р. №27к вбачається, що водія-слюсара ОСОБА_4 звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

У пункті 10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2011року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання права постійного користування житловим приміщенням АДРЕСА_1.

Вищезазначеним судовим рішенням також встановлено, що спірне житлове приміщення надавалося ОСОБА_4 для проживання на період роботи як гуртожиток (хоча за правовим статусом воно не є гуртожиток), а не як квартира. Рішення про виділення спірного жилого приміщення ОСОБА_4 як квартири в установленому порядку не приймалося, ордер на це житло не видавався.

Обґрунтовуючи позов в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою, Чернівецька міська рада також посилалася на Акти, складені 28 лютого 2017 та 01 березня 2017 року працівниками КЖРЕП №14, лист Шевченківського відділення поліції ГУ НП в Чернівецькій області від 16 лютого 2017 року та постанову №8 у справі про адміністративне правопорушення від 10 березня 2017 року.

Так, вищезгаданими доказами встановлена відсутність ОСОБА_4 у спірній квартирі станом на грудень 2016 року, двері даної квартири опечатані (Акт від 28 лютого 2017 року); пломби, якими було опечатано дану квартиру, зірвані (Акт від 01 березня 2017 року) невідомими особами.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з травня 2003 року за клопотанням директора підприємства, проживав в цій квартирі до 09 жовтня 2012 року, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2013 року, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 мав право користування спірною квартирою на час перебування в трудових відносинах з Чернівецьким філіалом державного проектно-розвідувального інституту «Львівдіпроводгосп».

Апелянт зазначає, що якщо ОСОБА_4 не набув права користування жилим приміщенням з моменту вселення, то відповідно він не може визнаватись таким, що втратив право цього ж користування.

Так, сторони не заперечували дійсність вселення Чернівецькою філією інституту «Львівдіпроводгосп», яке фактично мало статус наймодавця, ОСОБА_4 у спірну квартиру як особи, яка перебувала з даним підприємством у трудових відносинах.

Трудові відносини припинилися 31 жовтня 2005 року, ОСОБА_4 не проживає у спірному житловому приміщенні з жовтня 2012 року, комунальні платежі не сплачує, а тому колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 втратив інтерес до спірного жилого приміщення.

З огляду на викладене, Чернівецька міська рада, як власник майна, яке рішенням виконкому міської ради було закріплено за Дністровсько-Прутським басейновим управлінням водних ресурсів (на даний час Басейнове управління водних ресурсів річок Прут та Сірет), має право на усунення перешкод в користуванні житлом, зареєстрованим як місце постійного проживання (перебування) наймача, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом за наявності підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову Чернівецької міської ради про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, як вбачається з листа Шевченківського відділення поліції Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області № 1193 від 16 лютого 2017 року, в спірній квартирі станом на грудень 2016 року та січень і лютий 2017 року проживає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З матеріалів справи також видно, що квартиру по АДРЕСА_1 в м.Чернівці було опечатано КЖРЕП №14, однак пломби та печатки були зірвані. В спірній квартирі проживає без реєстрації ОСОБА_5, який є рідним братом ОСОБА_4.

В матеріалах справи міститься постанова № 8 від 10 березня 2017року у справі про адміністративне правопорушення, з якої видно, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті міської ради ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 151 КУпАП самоправне зайняття жилого приміщення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Постанова адміністративної комісії набрала законної сили 21 березня 2017 року.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За вимогами ст.ст. 99, 116 ЖК України, будь-яка тривалість користування самовільно зайнятим приміщенням не породжує будь-яких прав на нього.

Оскільки спірна квартира є власністю територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, тому останній належить право вимоги щодо виселення осіб, які займають приміщення без відповідних правових підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4, як наймач, вселив в займане ним приміщення члена своєї сім'ї ОСОБА_5, є безпідставними, оскільки вищенаведеними доказами встановлено, що ОСОБА_4 втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 18 квітня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко