АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-142/2011Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/789/334/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №6-142/2011 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року, постановлену суддею Вийванко О.М., повний текст якої складено 11 травня 2011 року по справі за поданням головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із вищевказаним поданням.

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець посилався на те, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження № 123 від 28 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь фізичних та юридичних осіб грошових коштів, в якому об'єднано 4 виконавчих провадження на загальну суму 1 484 767.51 грн. 27 серпня 2008 року у відділ поступив на виконання виконавчий лист № 2-298 від 15 січня 2008 року, виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Універсальний Банк» заборгованості в сумі 8 685.98 грн. Відповідно до ст.ст.3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» 29 серпня 2008 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано боржнику для виконання та стягувачу для відома. 23 грудня 2009 року у відділ надійшов виконавчий лист №2-7557 від 23 листопада 2009 року виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості на суму 151 188.53 грн. 24 грудня 2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також надіслано боржнику для виконання та стягувачу для відома та в реєструючі установи. 05 липня 2010 року у відділ надійшов виконавчий лист №2-2413 від 01 червня 2010 року, виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 120 грн. на ІТЗ розгляду справи. 07 липня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано сторонам. 21 січня 2011 року у відділ надійшов виконавчий лист №2-10302 від 17 січня 2011 року, виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 боргу на загальну суму 1 324 773 грн. 21 січня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано сторонам. На даний час рішення суду не виконано, а тому є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, причому питання щодо такого обмеження вирішується судом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року вищевказане подання задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, за кордон, до повного виконання ним усіх зобов'язань за судовими рішеннями.

23 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що при постановлені ухвали судом першої інстанції не було з'ясовано всі обставини справи та не враховано положення Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а саме не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням та чи були вжиті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши за матеріалами справи доводи скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання та обмежуючи ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив із того, що є обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також боржник-фізична особа ОСОБА_2 свої зобов"язання по виконавчих провадженнях не виконав.

Із вказаним висновком колегія суддів не погоджується виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

На виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження №123 від 28 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь фізичних та юридичних осіб грошових коштів, в якому об'єднано чотири виконавчих провадження на загальну суму 1 484 767.51 грн.

Оскільки рішення суду боржником самостійно не виконувалося, державний виконавець звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно перевірки ЄДРВП вказані виконавчі провадження завершено, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення у 2014 році.

На виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області знаходиться зведене виконавче провадження №51965920 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, до складу якого входять:

- виконавче провадження №5143247, відкрите на підставі виконавчого листа №2-10601 від 13 грудня 2010 року, який виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 боргу в сумі 16658.86 грн.;

- виконавче провадження №51818876, відкрите на підставі виконавчого листа №2-7557/09 від 18 грудня 2009 року, який виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1, в користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 151188.53 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

У відповідності до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухилення від виконання юридичного обов»язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати.

Сам факт невиконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку із цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Однак, судом першої інстанції при розгляді справи не було з'ясовано, чи державним виконавцем було вжито всі передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення виконання судового рішення.

У відповідності до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не зайшло свого підтвердження посилання державного виконавця на умисне ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, в зв'язку із чим апеляційну скаргу ОСОБА_1. слід задовольнити, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2011 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2011 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів