Єдиний унікальний номер 227/3933/18 Номер провадження 22-ц/804/479/18
Головуючий в 1 інстанції: Хандурін В.В.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О. Жданової В.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 227/3933/18 за позовною заявою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до Білозерської міської ради, третя особа : Служба у справах дітей Добропільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 ,

на ухвалу Добропільского міськраойнного суду Донецької області від 17 вересня 2018 року (суддя Хандурін В.В.), постановлену в приміщенні Добропільского міськраойнного суду Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивак звернувся до суду з завченим позовом, в обґрунтування якого послався на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1. З 2015 року він виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Його представник за дорученням звернувся до відповідача з заявою про зняття його та неповнолітнього ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за зазначеною адресою , про те йому було відмовлено. Вважає дії відповідача неправомірними. Просить суд визнати такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 його та неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до Білозерської міської ради, третя особа : Служба у справах дітей Добропільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 13 вересня 2018 року нею було отримано ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року. На виконання зазначеної ухвали нею були усунені недоліки, яки зазначив суд, було подано виправлену позовну заяву, де враховуючи інтереси дитини, в якості третьої особи було залучено службу у справах дітей, надано належним чином засвідчену копію рішення. Також суд першої інстанції надумано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначив, що нібито позивач подає позов саме до себе .

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені зокрема в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу (повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Білозерської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, яка ухвалою Добропільського міськрайоного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року залишено без руху в зв'язку з недодержанням вимог, викладених у ст.175 і 177 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про визнання заяви неподаною та повернення її заявникові, суд першої інстанції виходив з того, що по позивачем не в повному обсязі виконано вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме: представник позивача не обґрунтовано зауваження пункту 1 ухвали, що позивач подає позов до самого себе та своєї дитини, які є власником житла, також позивачем дитині не присвоєно процесуальний статус, також позивач знову надав копії рішення суду, які належним чином не завірені судом, що її видав.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Як роз'яснено у п.7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, в ухвалі про залишення позову без руху повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Проте залишаючи 11 вересня 2018 року позовну заяви без руху та визнаючи в наступному 17 вересня 2018 року неподаною, суд першої інстанції не врахував вищенаведені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, зазначивши одним із недоліків не надання засвідченої належним чином копії судового рішення.

Також невірними є посилання суду, як на одну із підстав залишення позовної заяви без руху, що нібито позивач звертається до суду з позовом саме до себе, оскільки як вбачається із позовної заяви, відповідачем по справі є Білозерська міська рада.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, вирішуючи питання про повернення заяви через не усунення у повному обсязі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції помилково не надав заявнику можливість захистити своє право в суді, чим допустив прояв надмірного формалізму та обмежив заявника у доступі до суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскільки суд приймаючи рішення про визнання заяви неподаною та повертаючи її заявникові порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Добропільского міськраойнного суду Донецької області від 17 вересня 2018 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.О.Дундар

В.С.Жданова

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року

Головуючий О.О.Тимченко