Справа № 761/934/15 Головуючий в суді І інстанції Піхур О.В.
Провадження № 22ц-824/3198/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4, про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою, яку мотивує тим, що рішенням Шевченківським районним судом міста Києва від 14 лютого 2008 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з нього на користь ОСОБА_4щомісячно аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) та 300,00 грн. утримання позивачки.

Вказує, що відповідно до Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини та неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, він відкрив банківський рахунок на ім'я сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на який кожного місяця перераховує кошти, де в платіжній квитанції вказує, що призначення платежу «сплата аліментів».

Посилаючись на викладене, просив змінити спосіб і порядок виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2008 року, постановивши ухвалу про стягнення з нього аліментів на користь сина ОСОБА_6 у розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що одержувач аліментів ОСОБА_4 матеріально забезпечує дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, доказів того, що ОСОБА_4 використовує аліменти не за призначенням надано не було, через що підстави для задоволення заяви відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який був зареєстрований 23.06.2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ м. Києва. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, заяву ОСОБА_4 про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, задоволено частково, відновлено частково втрачене судове провадження у цивільній справі №2-3513/08, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно починаючи з 28 грудня 2007 року і до його повноліття.

Відповідно до довідки виданої Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.08.2018 року, у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист №2-3513 від 23.05.2008 виданий Шевченківським районним судом м. Києва на виконання вказаного рішення суду. Станом на 08 серпня 2018 року заборгованість за виконавчим листом № 2-3513 перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Як вбачається з довідки - розрахунку виданої Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.11.2014 року, заборгованість по виплаті аліментів станом на 28.11.2014 за період 18.12.07 по 28.11.20014 становить 78 710,76 грн.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України &q?іц;Про гарантії держави щодо виконання судових рішень&ququ;, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (ч. 3 ст. 33 Закону України &q? ;Про виконавче провадження&qu3&;).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України)

Статтею 186 СК України передбачено, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що дитина сторін проживає з матір'ю ОСОБА_4 і знаходиться на її утриманні та, що належних, достатніх і допустимих доказів того, що ОСОБА_4 витрачає отримані аліменти не на дитину заявником надано не було, через що законні підстави для зміни способу і порядку виконання рішення суду відсутні.

Доводи апелянта зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваній ухвалі та не можуть бути підставою для її скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINAND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: