Постанова

Іменем України

08 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 520/16679/16-ц

провадження № 61-28165св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеса, правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року у складі судді: Огренич І. В.та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А.П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеса (далі - УПФУ в Київському районі м. Одеса) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 на користь УПФУ в Київському районі м. Одеса суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 26 059,60 грн.

Позовна заява мотивована тим, що, що відповідач перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Київському районі м. Одеса та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

16 жовтня 2009 року ОСОБА_4 звернулась до УПФ України в Київському районі м. Одеса з заявою про призначення пенсії за віком. При опрацюванні цієї заяви, було допущено рахувальну помилку, а саме при здійсненні розрахунку середньомісячного заробітку за 2008 рік для обчислення пенсії у формулу з визначення заробітної плати помилково було заведено суму в розмірі 25 000 грн, замість - 2 500 грн. Тому виникла переплата пенсії за період з 09 жовтня 2009 року до 31 грудня 2015 року в розмірі 26 059,60 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що сума безпідставно набутої пенсії підлягає поверненню у випадках: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Суди зробили висновок про відсутність доказів зловживань з боку відповідача, як пенсіонера, які могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії. Переплата по пенсії сталася через неуважність працівників УПФУ в Київському районі м. Одеса, що жодним чином не може розцінюватись як рахункова помилка.

В листопаді 2017 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі звернувся із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року, в якій просило оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 26 059,60 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені рішення прийняті із неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі вказує, що незаконне витрачання коштів пенсійного фонду має наслідком дефіцит бюджету пенсійного фонду, що може сприяти невиконання державою свої функцій по соціальному забезпеченню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17 зроблено висновок, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків.

Суди встановили, що ОСОБА_4 перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Київському районі м. Одеси та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Відповідно до пенсійної справи ОСОБА_4 призначена пенсія за віком з 15 грудня 2009 року. При опрацюванні заяви про призначення пенсії, а саме при розрахунку середньомісячного заробітку за 2008 рік, співробітником УПФУ в Київському районі м. Одеси було заведено у відповідну формулу суму в розмірі - 25 000 грн., замість суми в розмірі - 2 500 грн..

На виконання наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31 серпня 2015 року № 98 «Про проведення перевірки за результатами співставлення даних в автоматизованих системах» та наказу Управління від 01 вересня 2015 року № 185 в УПФУ в Київському районі м. Одеси було проведено відповідну перевірку, в результаті якої було виявлено переплату пенсії відповідачу у період з 09 жовтня 2009 року до 31 грудня 2015 року. За результатами перевірки УПФУ в Київському районі м. Одеса 25 грудня 2015 року прийнято рішення про утримання з ОСОБА_4 надміру сплачених сум пенсії № 680 у розмірі 26 059,60 грн

Отже, при вирішенні спору у справі суди не встановили, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів) та наявність рахункової помилки, а тому правильно відмовили в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель