Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 344/3051/16-ц

провадження № 61-9106 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Польської М. В. від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., від 19 жовтня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Встановив:

В березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТФ Факторинг України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 лютого 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», в свою чергу правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ML-600/009/2007, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 29 600 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою від 09 лютого 2007 року. Також 08 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR?600/020і/20057.

В подальшому 08 квітня 2007 року між банком та позичальником укладено додатковий договір № 1 та внесені зміни до кредитного договору від 08 лютого 2007 року № ML?600/009/2007, а саме надано додатковий транш в сумі 1 220,74 доларів США. 24 січня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позичальником укладено додатковий договір № 2 та внесені зміни до кредитного договору. 24 січня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та поручителем укладено додатковий договір № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого внесено зміни у договір поруки.

Враховуючи невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту станом на 29 лютого 2016 року сума заборгованості за кредитним договором, з врахуванням основного боргу, процентів, пені та штрафів складає 22 949,14 доларів США та 63 628,00 грн пені. Всього за курсом Національного банку України станом на 09 березня 2016 року сума заборгованості становить 671 550,00 грн.

Враховуючи викладене позивач просив стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, на свою користь заборгованість в сумі 671 550,00 грн.

Представником відповідачів до суду подано заяву про застосування строків позовної давності в якій останній просив суд в позові відмовити оскільки позовна заява подана з пропуском 3-х річного строку для звернення до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано?Франківської області від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що на підставі досліджених матеріалів справи та доказів, які були надані сторонами під час розгляду справи судом першої інстанції та після її перегляду судом апеляційної інстанції встановлено, що позовна заява, подана з порушенням строку позовної давності, позивачем неправильно визначений початок перебігу позовної давності, а відтак позов задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі, поданій в листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовані норми матеріального права, а також порушені норми процесуального права. Судами не враховано того, що сторони кредитного договору встановили як строк дії договору так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав виконанню у строк до 08 лютого 2017 року. Враховуючи викладене право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, отже початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Також судами не взято до уваги те, що підпунктом 2.1.5.2 додаткового договору № 2 визначено, що кредитор має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині у разі невиконання боржником та/або поручителем свої боргових зобов'язань. Оскільки досудова вимога була відправлена боржнику та поручителю 03 грудня 2015 року, тому позовна заява подана в межах 3-х річної позовної давності.

В запереченнях на касаційну скаргу, поданих до ВССУ в лютому 2017 року, представник відповідачів просить залишити без задоволення касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та залишити рішення Івано?Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статей 256, 257, 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається, зокрема, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судами установлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 лютого 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», в свою чергу правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ML-600/009/2007, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 29 600,00 доларів США під 13,99% річних, терміном погашення до 08 лютого 2017 року.

08 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-600/020і/20057.

08 квітня 2007 року між банком та позичальником укладено додатковий договір № 1 та внесені зміни до кредитного договору від 08 лютого 2007 року № ML?600/009/2007, а саме змінено відсоткову ставку, реструктуризовано частину зобов'язань та надано додатковий транш в сумі 1 220,74 доларів США.

29 червня 2010 року між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право заявлення вимоги до відповідачів.

24 січня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позичальником укладено додатковий договір № 2 та внесені зміни до кредитного договору.

24 січня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та поручителем укладено додатковий договір № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого внесені зміни у договір поруки.

Пунктом 2.1.5.1 додаткового договору від 24 січня 2011 року № 2 сторони домовились що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 30 календарних днів чи не виконання інших умов договору (строк порушення зобов'язань) кредитор вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов'язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу кредитора, в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов'язань.

Пунктом 2.1.5.2 додаткового договору від 24 січня 2011 року № 2, залишено право кредитора вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в частині шляхом відправлення вимоги на адресу позичальника, який мав її виконати протягом 30 календарних днів з дати відправки.

Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі між банком та відповідачами або між позивачем та відповідачами не укладався.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, зокрема, останній платіж ним був внесений 27 листопада 2012 року, що підтверджується довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 06 квітня 2016 року № 979.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідачам надіслано досудову вимогу від 01 грудня 2015 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що не зважаючи на те, що пунктом 2.1.5.2 додаткового договору від 24 січня 2011 року № 2, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4, за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в частині, шляхом відправлення вимоги на адресу позичальника, який мав її виконати протягом 30 календарних днів з дати відправки, положення пункту 2.1.5.1 цього ж договору є особливими в частині домовленостей настання наслідків після прострочення боргових зобов'язань, оскільки відповідно до статей 530, 626 та 629 ЦК України одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи те, що позичальником останній платіж за договором кредиту був сплачений 27 листопада 2012 року, тому на підставі умов додаткового договору від 24 січня 2011 року № 2 з 21 грудня 2012 року ОСОБА_4 порушив свої зобов'язання по оплаті щомісячного платежу, а зі спливом 30 календарних днів настав строк порушення зобов'язань за умовами пункту 2.1.5.1 зазначеного додаткового договору, а відтак кредитор вважався з 21 січня 2013 року таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов'язань у повному розмірі, а позичальник вважався таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та додаткового договору і отримав вимогу кредитора. Отже ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мав звернутися до суду в межах загального строку позовної давності, тобто до 21 січня 2016 року включно.

Проте ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з відповідним позовом лише 11 березня 2016 року, пропустивши при цьому строк позовної давності встановлений у 3 роки.

Також судами правильно встановлено, що дія договору поруки була припинена, оскільки позивач з 21 березня 2013 року протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, що відповідає положенням статей 553 та 559 ЦК України відповідно до яких, зокрема, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Доводи касаційної скарги вказаних висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають та фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська