АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1373/17 Номер провадження 22-ц/786/1260/18Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 березня 2018 року, ухвалене суддею Должко С.Р., повний текст рішення складено - 23 березня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог: орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, Державна виконавча служба Зіньківського районного відділу ГТУЮ у Полтавській області, про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, щодо серпня 2008 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 У серпні 2008 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, яка з жовтня 2008 року проживала разом з матірю ОСОБА_3. На підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2009 року (справа № 2-106/09) ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати аліменти на імя ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4. Однак, з травня 2017 року донька ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2 та знаходиться на повному матеріальному утриманні, відповідач майже не цікавиться дитиною та не приймає участі у її вихованні.

04.12.2017 р. до місцевого суду надійшли від ОСОБА_2 доповнення до позовної заяви про стягнення аліментів, в яких ОСОБА_2 просить суд припинити його обовязок сплачувати аліменти в розмірі ? частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку дитини, щомісячно, на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття, скасувати рішення Зіньківського районного суду від 26.02.2009 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа № 2-106/09), судові витрати по справі покласти на відповідача (а.с. 34).

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.12.2017 р. залучено до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог; орган опіки та піклування Зіньківської РДА та ДВС Зіньківського РВ ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 38).

10.01.2018 р. ОСОБА_2 надав місцевому суду доповнення до позовної заяви, в якій просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла за період з 01.06.2017 р. по 10.01.2018 р. на підставі рішення Зіньківського районного суду від 26.02.2009 р. (а.с. 45-46).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 березня 2018 року уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, Державна виконавча служба Зіньківського районного відділу ГТУЮ у Полтавській області, про стягнення аліментів задоволено частково.

Скасовано рішення Зіньківського районного суду Полтавської області по цивільній справі № 2-106/09 від 26.02.2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 аліментів в розмірі ? частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян, відповідного віку дитини щомісячно на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що донька ОСОБА_2 ОСОБА_4 на час розгляду справи проживає разом з позивачем, взявши до уваги положення ст.ст. 18, 182, 184 СК України та розяснення викладені у п. 17 Постанови ПВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», прийшов до висновку про скасування рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.02.2009 року. Сам факт тимчасового проживання дитини з позивачем нетривалий час у родичів позивача не дає підстави встановити, що у подальшому дитина буде проживати з позивачем, позивач не надав доказів того, що родичі не заперечують проти їх проживання у них, висновок №51 від 07.02.2018 р. про визначення місця проживання дитини не підписаний виконуючим обов»язки голови РДА, отже є неналежним доказом, також позивачем не надано доказів відповідно до ст. 182 СК України, тому місцевий суд відмовив у позові про стягнення аліментів. Позивачем на підтвердження вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам не надано довідки про розмір заборгованість, тому в цій частині місцевий суд відмовив у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на його користь аліментів у розмірі ? частини її заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. В іншій частині рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підстави позову в частині стягнення аліментів доведені достовірними, належними та допустимими доказами, що маються в матеріалах справи, а саме довідкою Опішнянської селищної ради № 1875 від 31 травня 2017 року, довідкою Опішнянської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів від 14 листопада 2017 року № 263, довідкою Опішнянського будинку дитячої та юнацької творчості від 16 листопада 2017 року, актами обстеження умов проживання від 16 листопада 2017 року, 20 листопада 2017 року та 09 січня 2018 року, проте даним доказам суд належної оцінки не надав, хоча вони засвідчують факт постійного проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком та перебування дитини на утриманні батька. Крім того, суд необгрунтовано відхилив, як доказ, надану виписку з розпорядження Зіньківської РДА Полтавської області № 51 від 07 лютого 2018 року про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за місцем проживання батька ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1. Зазначає, що порушення норм матеріального права судом першої інстанції вбачається у тому, що суд не врахував конституційних принципів, що повязані з охороною дитинства, європейських стандартів та норм щодо батьківства, охорони дитинства, які є частиною національного законодавства України, не врахував чинних норм сімейного законодавства України, зокрема ч.ч.2,3 ст. 51 Конституції України, ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7, 155, 180, 183, 191 СК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду не з»явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, від ОСОБА_3 у день розгляду справи надійшла телефонограма про перенесення справи розглядом на іншу дати у зв»язку з хворобою дитини, проте, належних доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надала, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у даному засіданні з метою дотриманням процесуального строку, визначеного ЦПК України, для розгляду справ у суді апеляційної інстанції та з урахуванням категорії справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2009 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в розмірі ? частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян, відповідного віку дитини щомісячно на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття, починаючи з 01 лютого 2009 року (а.с. 35).

Виходячи з того, що предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів, то колегією суддів у порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядається в апеляційному порядку виключно законність та обгрунтованість рішення місцевого суду саме в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги та крім цього, виходячи з вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, то колегія суддів вважає за можливе переглянути рішення місцевого суду в частині скасування судом попереднього рішення місцевого суду від 26.02.2009 р.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та в частині скасування рішення суду від 26.02.2009 р., виходячи з наступного.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно достатті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров"я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст. 184 цього Кодексу.

Одночасно, стаття 183 СК України зазначає,частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як вказав позивач у позові про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, 26.01.2004 р. н., остання з червня 2017 року проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні.

Згідно довідки Опішнянської селищної ради від 31.05.2017 р. № 1875 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_7, разом з ним за вказаною адресою з 22.05.2017 р. по даний час проживає його дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 27).

Дана обставина підтверджується актом обстеження матеріального-побутових умов проживання сім»ї від 19.09.2017 року, з якого вбачається, що позивач ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9, це двокімнатна квартира на 2 поверсі, має індивідуальне опалення, власником квартири є ОСОБА_4, у вказаному помешканні проживає ОСОБА_2, батько, та ОСОБА_4, 2004 р. н., дочка, без реєстрації з 22.05.2017 року по даний час (а.с. 4).

З акту від 20.11.2017 р. обстеження матеріального-побутових умов проживання сім»ї ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою вул. П. Мирного, 9 смт. Опішня Зіньківського району у будинку своїх батьків на час ремонту власної квартири, власником житла є ОСОБА_4, у даному помешканні проживають ОСОБА_2 -заявник, ОСОБА_4 дочка, ОСОБА_4 батько, ОСОБА_6, ОСОБА_2 проживає разом з дочкою, здійснює її утримання (а.с. 31).

З акту обстеження умов проживання від 16.11.2017 р. сім»ї ОСОБА_2 вбачається, що сім»я складається з батька ОСОБА_2, дочки ОСОБА_4, 2004 р. н., дід ОСОБА_4, баба ОСОБА_6, будинок знаходиться в гарному стані, складається із 4-х кімнат, кімнати світлі, просторі, сухі, харчування дитини достатньо калорійне, дитина забезпечена всім необхідним. Насилля у сім»ї відсутнє, дочка ОСОБА_5 проживає разом з батьком, дідом та бабою, батько достатньо уваги приділяє розвитку та вихованню дитини, матеріально її утримує (а.с . 32).

Згідно довідки Опішнянської спеціалізованої школи І-Ш ступенів від 14.11.2017 р. № 263 ОСОБА_4 Олександріана, ІНФОРМАЦІЯ_8 дісно навчається у 8-Б класі вказаної школи (а.с. 25 та згідно довідки від 16.11.2017 р. № 30 Опішнянського будинку дитячої та юнацької творчості на прстійній основі з 1 вересня 2017 року відвідує гуртки «Сучасного танцю» та «Любителів живої природи» (а.с. 24).

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що дочка позивача тимчасово та нетривалий час проживає з батьком у родичів, які є батьками позивача, тобто дідом та бабою дитини, та суду невідома їх згода на це, не відповідає дійсності та спростовується вище вказаними доказами. По справі вбачається, що дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, позивач забезпечений квартирою, в якій проводиться ремонт, тимчасове проживання у батьків позивача не є перешкодою у вирішенні спору, відсутні докази того, що дід та баба заперечують проти тимчасово проживання сина та онуки з ними, позивач має постійне місце роботи, згідно довідки від 29.11.2017 р. № 44 з місця роботи позивача за період з листопада 2016 р. по жовтень 2017 р. він мав сукупний дохід у розмірі 271 242,86 грн., утримання складає 52 892,36 грн. та сума до виплати 218 350 грн. (а.с. 22).

Зі змісту відзиву відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву про стягнення аліментів, який надійшов до місцевого суду 23.02.2018 р., вбачається, що ОСОБА_3 у жовтні 2017 року народила другу дитину сина ОСОБА_7, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, отримує державну допомогу при народженні дитини, яка виплачується щомісячно у розмірі 860 грн., з якої аліменти не підлягають утриманню, як вона зазначає, вважає, що розмір аліментів, визначений позивачем у позові ? частина, не грунтується на вимогах закону та потребах позивача саме у такому розмірі аліментів ним не доведена, вважає, що розмір аліментів на утримання дочки може бути задоволений у розмірі 1/6 частини, що складає половину від 1/3 частини, передбаченої на утримання двох дітей, але з урахуванням того, що на даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, інших доходів не має, просила суд відстрочити сплату аліментів до закінчення відпустки по догляду за дитиною до 03.10.2010 року (а.с. 66).

Згідно ст. 206 ч. 1,4 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Таким чином, зі змісту відзиву ОСОБА_3 на позовну заяву вбачається, що вона обізнана з вимогами ЦПК України, частково визнає позову про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини на утримання дочки ОСОБА_5, у відзиві просить надати відстрочення виконання рішення з вище вказаних підстав, на підтвердження чого надала суду копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_7 03.10.2017 р., витяг з наказу «АТБ-маркет» №3 від 05.01.2018 р. про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05.01.2018 р. по 03.10.2020 р., повідомлення про надання державної допомоги сім»ї з дітьми, з якої вбачається, що ОСОБА_3 призначена допомога при народженні дитини з 01.11.2017 р. по 31.10.2020 р. у розмірі 860,00 грн. (а.с. 67,68,69).

Колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволені позову, не врахував визнання відповідачем частково позову про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача з урахуванням тих обставин, що на даний час відповідач не працює, перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною до 03.10 2010 року, отримує щомісячну державну допомогу у зв»язку з народженням дитини у розмірі 860 ,00 грн. до досягнення дитиною трьох років, інших доходів, як зазначає відповідач, вона не має, позивач не надав суду доказів того, що відповідач має інші доходи, позивач працює, отримує достатню заробітну плату.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду з вище вказаних підстав до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 03.10.2010 р., виходячи з того, що підпунктом 12 пункту 12 Постанови КМ України від 26.02.19903 р. № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» передбачено, що утримання аліментів не провадиться з: допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

04.12.2017 р. ОСОБА_2 доповнив позовні вимоги та просив суд припинити його обовязок сплачувати аліменти в розмірі ? частини його доходів щомісячно на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 до її повноліття, скасувати рішення Зіньківського районного суду від 26.02.2009 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа № 2-106/09), судові витрати по справі покласти на відповідача (а.с. 34).

Ухвалюючи рішення в цій частині вимог, місцевий суд скасував вище вказане рішення місцевого суду, чим вийшов за межі своїх повноваження.

Згідно ч.1,2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Колегія суддів, вирішуючи вимоги ОСОБА_2 від 04.12.2017 р., вважає правильним визнати виконавчий лист від 26.02.2009 р., виданий Зіньківським районним судом Полтавської області у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа № 2-106/09) таким, що не підлягає виконанню, оскільки відсутній обов»язок боржника по сплаті аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 381 384, 267 ч. 1 ЦПК України Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 березня 2018 року в частині скасування рішення Зіньківського районного суду Полтавської області по цивільній справі № 2-106/09 від 26.02.2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та в частині відмови у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог: орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, Державна виконавча служба Зіньківського районного відділу ГТУЮ у Полтавській області, про стягнення аліментів - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог: орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, Державна виконавча служба Зіньківського районного відділу ГТУЮ у Полтавській області, про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10,аліменти у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.10.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити порядок виконання рішення суду, надати відстрочення виконання рішення суду (постанови апеляційного суду від 30.05.2018 року) в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10,аліментів у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу) до виходу ОСОБА_3 з відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_7 В»ячеслава Анатолійовича, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Визнати виконавчий лист, виданий Зіньківським районним судом Полтавської області від 26.02.2009 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа № 2-106/09), таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: Лобов О.А.

ОСОБА_8