Справа № 372/1965/17 Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2253/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 31.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., членів колегії - Журби С.О., Олійника В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 62 009,71 грн. за кредитним договором б/н від 11 березня 2013 року, яка складається з 3 892,67 грн. заборгованість за кредитом, 50 907,72 грн. заборгованість по процентам, 3 780,29 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 2 929,03 грн. штраф ( процентна складова ) та вирішити питання відшкодування судового збору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного правочину ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 4 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Однак, відповідач взятих на себе зобовязань за правочином не виконав, у звязку з чим, станом на 31 травня 2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 62 009,71 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що умови та правила надання банківських послуг та тарифів банку, які не підписані позичальником, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Інших доказів з цього приводу до суду позивачем надано не було. Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не було доведено обґрунтованості його доводів з приводу умов та порядку здійснення нарахувань ( відсотків, пені, штрафу) за вказаним кредитом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиву на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 11 березня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 підписали анкету-заяву ( а.с. 6 ).

В заяві вибрана послуга щодо оформлення карти «Універсальна» та зазначено, що заява, разом із умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, з якими він ознайомлений, як зазначено у тексті, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг ( там же ).

При цьому, 05 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, посилаючись на те, що відповідач належним чином взяті на себе зобовязань за правочином не виконував, унаслідок чого станом на 31 травня 2017 року, як зазначає позивач, утворилася заборгованість у розмірі 62 009,71 грн. ( а.с. 2-3 ).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено за необгрунтованістю заявлених вимог ( а.с. 83-86 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», суд другої інстанції не погоджується із висновками місцевого суду і вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, факт виконання позивачем своїх зобовязань за правочином, анкетою-заявою б/н від 11 березня 2013 року, підтверджується, зокрема, випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами ( а.с. 76-79 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанцій та не звернувся до суду про визнання його недійсним.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України і за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до положень ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача і позивач не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме вони є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року ( справа №6-2320цс16 ).

Таким чином, за наданими умовами та правилами надання банківських послуг, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт ( а.с. 7, 8-31 ) між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, пені, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача.

Окрім іншого, позивач в розрахунку обєднує пеню та комісію, однак, укладена між сторонами угода не містить положень про можливість стягнення із відповідача комісії.

У відповідності до положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона ( комісіонер ) зобов'язується за дорученням другої сторони ( комітента ) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Доказів укладення між сторонами зазначеного правочину матеріали справи не містять і таких не надав позивач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт ( надання послуг ) виникає необхідність у додаткових роботах ( послугах ), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт ( надання послуг) .

Будь-які додаткові роботи ( послуги ), виконані ( надані ) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення процентів, штрафів, комісії та пені, враховуючи зазначене, є необґрунтованими, а відтак, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Крім цього, апеляційний суд позбавлений можливості стягнути проценти за правочином на рівні облікової ставки Національного банку України у відповідності до положень ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, оскільки, позивачем не надано відповідного розрахунку, а з наявного розрахунку неможливо визначити їх розмір через відсутність окремих складових заборгованості, а саме: заборгованості на певну дату тіла кредиту.

Отже, з точки зору суду другої інстанції, задоволенню підлягають лише позовні вимоги товариства в частині стягнення заборгованості за кредитом, що складається з поточної та простроченої заборгованості в розмірі 3 892,67 ( 3 498,70 + 393,97 ) грн. за вирахуванням сплачених відповідачем коштів на погашення процентів і кредиту в розмірі 2 123,69 ( 18,77 + 35,73 + 12,02 + 11,58 + 30,82 + 92,99 + 0,46 + 103,43 +20,98 + 8,64 + 41,36 + 37,02 + 162,98 + 50 + 50 + 79,50 +50 + 270 + 277,19 + 0,46 + 679,07 + 20,98 + 34,86 + 17,43 + 8,71 + 8,71 ) грн., відповідно до наданого розрахунку ( а.с. 4-5 ).

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заборгованості в визначеному апеляційним судом розмірі відповідач, під час розгляду справи, не надав.

Відтак, на переконання апеляційного суду, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 1 768,98 ( 3 892,67 2 123,69 ) грн. на підставі положень ст.ст. 16, 638, 1046-1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-80, 263-265, 367, 374, 376 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови у заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за правочином.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

При цьому, доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 107 ), зокрема, про те, що позивач намагається стягнути заборгованість з відповідача згідно неіснуючого кредитного договору б/н від 11 березня 2013 року, що обставини, зазначені в апеляційній скарзі не мають відношення до відповідача, з точки зору суду другої інстанції, спростовується вищевикладеним та не є правовою підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін, а апеляції, в зазначеній частині - без задоволення.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, судовий збір в розмірі 114 ((1 600 + 1 600 х 150 : 100 ) х 2,85 :100 ) грн.

При визначені розміру судового збору, апеляційний суд виходить із пропорції задоволених вимог 2, 85 ( 1 768,98 : 62 009,71 х 100 ) відсотків.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 768,98 грн. і судовий збір - 114 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_3