ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 664/787/18

Номер провадження: 22-ц/819/423/18

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Вейтас І.В.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Зварич С.А.

учасники справи:

позивач - орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - орган опіки і піклування Олешківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою органу опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2018 року у складі судді Сіденка С.І.,

встановив:

27 березня 2018 року орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Олешківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

З 29 листопада 2016 року відповідно до розпорядження голови Олешківської районної державної адміністрації № 543 від 24 листопада 2016 року «Про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_4.» тимчасово, на 6 місяців, малолітнього ОСОБА_4 влаштовано до КЗ «Херсонський обласний Будинок дитини». За час перебування дитини у закладі мати хлопчика, відвідала його двічі, 08 березня 2017 року та 03 квітня 2017 року, що підтверджується листом КЗ «Херсонський обласний Будинок дитини» № 783 від 15 листопада 2017 року.

Посилаючись на те, що з квітня 2017 року ОСОБА_2 дитину не відвідувала, не телефонувала, не цікавилася станом здоров'я та долею дитини, ніякої допомоги на його утримання не надавала, та станом на 11 січня 2018 року із комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» не забрала, будь - яких дій щодо повернення дитини у родину не вчинила, матеріально дитину не утримувала, що свідчить про ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов'язками, та підтверджує відсутність серйозного ставлення гр. ОСОБА_2 щодо своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього ОСОБА_4, позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків встановленого для дітей відповідного віку прожиткового мінімуму.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалено рішення про відібрання у комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» Херсонської обласної ради дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернення матері ОСОБА_2 Рішення суду в частині відібрання дитини допущено до негайного виконання. Попереджено ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов'язків щодо її малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд керувався тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, однак, враховуючи минулу поведінку відповідача, яка на даний час кардинально змінилася, щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню сина, відповідачка попереджена, що у разі умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків в майбутньому вона буде позбавлена батьківських прав. Рішення мотивовано тим, що судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, позивачем не надано доказів застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

В апеляційній скарзі орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийнявши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вказаний висновок винесений без спілкування з відповідачем та без врахування її позиції, не врахував, що ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років постійно змінювала своє місце проживання та співмешканців, що підтверджується довідками та актами обстеження умов проживання. Відповідачка маючи сестру та матір мала змогу у них проживати. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 27 квітня 2017 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_5. Встановлено, що мати долею дитини та його станом здоров'я не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, з сином не спілкується.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалась.

Під час розгляду справи представник органу опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області Самуляк Г.В. апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків встановленого для дітей відповідного віку прожиткового мінімуму.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_7 зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 05 травня 2016 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 119 (а.с. 5).

Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України(а.с.6-7).

07 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Олешківської районної державної адміністрації про тимчасове (на 6 місяців) влаштування її дитини ОСОБА_4, до Херсонського обласного Будинку дитини у зв'язку із скрутним матеріальним становищем» (а.с.9).

Розпорядженням голови Олешківської районної державної адміністрації від 24 листопада 2016 року № 543 «Про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_4.» на службу у справах дітей районної державної адміністрації покладений обов'язок влаштувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» строком на 6 місяців (а.с10).

29 листопада 2016 року, на підставі вказаного розпорядження органом опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації переданий адміністрації КЗ «Херсонський обласний Будинок дитини » дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актом про факт передачі дитини (а.с.11).

Зі змісту листів КЗ «Херсонський обласний Будинок дитини» від 31 березня 2017 за №215, від 15 червня 2017 року за №369, від 15 листопада 2017 року за № 783, від 11 січня 2018 року за № 48, а також актів про невідвідування малолітнього від 14 листопада 2017 року № 779 та від 10 січня 2018 року №45 вбачається, що малолітній ОСОБА_4 перебуває у закладі на повному державному утриманні з 29 листопада 2016 року. Мати хлопчика, за час перебування дитини у закладі, відвідувала його двічі: 08.03.2017 та 03.04.2017. Через відсутність флюорографічного обстеження та дозволу адміністрації з сином не спілкувалася. Сина бачила через вікно. Принесла дитині памперси, вологі серветки і фруктовий сік. З квітня 2017 року мати дитину не відвідувала, не телефонувала, не цікавилася станом здоров'я та долею дитини, ніякої допомоги на його утримання не надавала (а.с.19-24).

Згідно з висновком від 26 березня 2018 року № 01-26-465/0/18/617.10 орган опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний висновком обґрунтований тим, що ОСОБА_2 станом на 11 січня 2018 року свого малолітнього сина із КЗ «Херсонський обласний Будинок дитини» не забрала, будь-яких дій щодо повернення дитини у родину не вчинила, матеріально дитину не утримувала. Мати дитини ніякої педагогічної, посильної трудової або іншої участі у вихованні сина не бере, ніяким чином про нього не піклується, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, успіхами, станом здоров'я не цікавиться, не турбується про фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, що свідчить про свідоме ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України » від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України » Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Крім того, у справі «Савіни проти України » суд наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя Європейський суд з прав людини також підкреслив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 посилалася на те, що народила сина ОСОБА_5 будучи неповнолітньою.У зв'язку із неприязними відносинами з матір'ю вимушена була знімати житло. Не маючи постійного житла та достатніх коштів для тримання дитини вимушена була написати заяву про тимчасове поміщення сина до дитячого закладу. У зв'язку із зміною життєвих обставин, вона має можливість забрати сина, повноцінно його утримувати та займатися його вихованням. Для цього на даний час створені всі необхідні умови.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано, і позбавлення батьківських прав відповідачки відносної її сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, народила сина ОСОБА_5 у неповнолітньому віці, не перебуваючи у шлюбі, не маючи доходу та підтримки родини.

У зв'язку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю постійного житла, що не заперечується учасниками справи, була вимушена звернутися до органу опіки та піклування про тимчасове влаштування дитини до дитячого закладу.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання органом опіки та піклування неодноразово здійснювалися відвідування місця проживання позивачки з метою обстеження житлово-побутових умов проживання в родині, а саме: 02 лютого 2017 року, 13 березня 2017 року та 31 березня 2017 року за адресою АДРЕСА_2; 31 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_3, з яких вбачається, що ОСОБА_2 ні коли не відмовлялася від наміру повернути сина ОСОБА_5.

Відповідно до заяви від 25 січня 2017 року ОСОБА_2 зверталась до органу опіки та піклування з проханням розглянути питання про повернення дитини у родину, зазначивши, що її родина має постійний дохід(а.с.114). Згідно відповіді служби у справах дітей Олешківської райдержадміністрації від 31 березня 2017 року питання про доцільність повернення малолітнього ОСОБА_4 у родину повинно бути розглянуто на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини 03 квітня 2017 року (а.с.115). Однак, будь-яких результатів розгляду даного питання учасниками справи суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила другого сина ОСОБА_8, який проживає разом з нею.

20 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2 (а.с.55).

Допитані в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що відповідачка разом з чоловіком (ОСОБА_9.) винаймають житло, в якому створені всі умови для нормального проживання дітей. Після ухвалення судом рішення ОСОБА_2 забрала сина ОСОБА_5 з дитячого закладу, дитина проживає у родині, на теперішній час повністю адаптувалась у родині. Відповідачка докладає всіх зусиль для належного догляду за дітьми, у тому числі за сином ОСОБА_5. З метою оздоровлення останній на місяць влаштований у дитячий профілакторій «Дніпро».

Згідно акту обстеження умов проживання від 14 травня 2018 року ОСОБА_2 , разом з родиною, винаймає житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1, в якому створені усі належні умови для виховання та розвитку дитини (а.с.60).

Як вбачається зі змісту позовних вимог орган опіки та піклування посилається на аргументи, відповідно до яких ОСОБА_2 втратила інтерес до свого сина, а саме будь-якої участі у вихованні сина не бере, ніяким чином про нього не піклується, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, успіхами, станом здоров'я не цікавиться, не турбується про фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу.

Однак, враховуючи вік відповідачки, її матеріальне становище, а також, що ОСОБА_2 протягом всього часу перебування дитини в дитячому закладі не залишала наміру повернути сина у родину, про що свідчать відомості, що містяться у актах обстеження житлово-побутових умов та її звернення в січні 2017 року до органу опіки та піклування із заявою про повернення дитини у родину, а також дії відповідачки після порушення питання про позбавлення батьківських прав, а саме заперечення відповідачки щодо заявлених до неї вимог, постійні відвідування дитини у дитячому закладі протягом квітня-серпня 2018 року (а.с.58, 85-86), а також її дії після ухвалення судом рішення у справі (негайне повернення дитини у родину), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо втрати відповідачкою інтересу до сина та свідомого ухилення нею від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина ОСОБА_5.

Висновок органу піки та піклування Олешківської районної ради Херсонської області від 26 березня 2018 року № 01-26-465/0/18/617.10, згідно якого було визнано доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (ч.ч.5,6 ст. 19 СК України).

Враховуючи, що на час розгляду справи судом першої інстанції відповідачка змінила своє життя створила нову родину, облаштувала нове житло, в якому створені умови для виховання та розвитку дітей, суд першої інстанції правильно оцінив первісні докази надані позивачем щодо умов проживання відповідача за колишніми адресами, та дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав у задоволені позову про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Органу опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити без задоволення.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2018 року

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова