Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 214/5832/16-ц

провадження № 61-52св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у складі судді Попова В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» (далі - ПАТ «БАНК ФОРУМ», банк), ОСОБА_5 про визнання кредитного договору та договору поруки припиненими, у подальшому уточненим, в якому просив визнати кредитний договір від 29 травня 2007 року № 0095/07/05-CL, укладений між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком «ФОРУМ»

(далі - АКБ «ФОРУМ»), правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРУМ», припиненим з 08 березня 2013 року та визнати договір поруки від 29 травня 2007 року № 0095-П, укладений між ним та АКБ «ФОРУМ», припиненим з 12 березня 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 29 травня 2007 року між АКБ «ФОРУМ» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір за № 0095/07/05-CL, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у вигляді відкриття відновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі з лімітом кредитування у розмірі 350 000, 00 дол. США, який згідно із 10 липня 2007 року додатковою угодою № 1 до укладеного кредитного договору збільшений до 1 350 000, 00 дол. США, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 13, 00 % річних, строком до 26 травня 2017 року, а ОСОБА_5 зобов'язалась своєчасно та у повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. ОСОБА_5 своїх зобов'язань належним чином не виконувала, в результаті чого банк реалізував своє право звернення стягнення на квартиру, що була предметом іпотечного договору від 10 липня 2007 року № 0095-І-1, та нежитлове приміщення, що було предметом іпотечного договору від 29 травня 2007 року № 0095-І, шляхом вчинення 14 березня 2011 року виконавчих написів приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., за № 703 та № 702. Зазначені виконавчі написи пред'явлені для примусового виконання до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби, який в подальшому виконав їх, реалізувавши заставлене майно на прилюдних торгах.

07 березня 2012 року заступником начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Асаволюк І. В. ухвалено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у зв'язку з недостатністю коштів, отриманих від реалізації заставленого та арештованого майна й роз'яснено стягувачу право повторно пред'явити виконавчі документи на виконання у строк до 07 березня 2013 року. У зв'язку з тим, що банк у визначений строк до 07 березня 2013 року виконавчі документи для виконання повторно не пред'явив, то він втратив право вимоги про стягнення із ОСОБА_5 залишку заборгованості за кредитним договором.

Позивач вважає, що договір поруки також є припиненим, оскільки кредитний договір є припиненим та у зв'язку із тим, що банк протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив до нього вимоги.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано припиненим з 12 березня 2010 року договір поруки від 29 травня 2007 року № 0095-П, укладений між ОСОБА_4 та банком.

У своїх висновках суд першої інстанції посилався на те, що вимога про визнання припиненим кредитного договору задоволенню не підлягає, оскільки позивач просить суд визнати припиненим кредитний договір, який укладений між відповідачем ОСОБА_5 та банком, втім він не є його стороною та в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 уповноважила позивача представляти її інтереси у суді з цією вимогою. Задовольняючи позов у частині припинення поруки, суд навів посилання на те, що кредитним договором передбачений кінцевий термін повернення кредиту 26 травня 2017 року, проте банк на підставі пункту 5.3 кредитного договору змінив цей термін надісланим позивачу, у зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_5 кредитних зобов'язань, повідомленням від 17 лютого 2009 року, згідно з яким позивач повинен був протягом 15-ти днів з дати відправлення цього повідомлення сплатити заборгованість ОСОБА_5 Таким чином кінцевий термін погашення кредиту було змінено на 11 березня 2009 року. Враховуючи зазначене, договір поруки є припиненим з 12 березня 2010 року, позаяк банк протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «БАНК ФОРУМ» відхилено, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції у повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду є обґрунтованими і підтверджуються письмовими доказами, інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

ПАТ «БАНК ФОРУМ», не погодившись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позову, у грудні 2017 року подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило рішення судів у частині задоволення позову скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, заявник посилався на те, що кредит наданий позичальнику строком до 26 травня 2017 року, а тому порука діє до 26 травня 2018 року, оскільки договором встановлений річний строк її дії від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 просив залишити її без задоволення, зазначивши, що доводи, викладені у скарзі, є необґрунтованими, а рішення судів відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 20 грудня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 травня 2007 року між АКБ «ФОРУМ», правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРУМ», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір за № 0095/07/05-CL, за умовами якого ОСОБА_5 надано кредит у вигляді відкриття відновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі з лімітом кредитування у розмірі 350 000, 00 дол. США, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 13, 00 % річних строком до 26 травня 2017 року. за умовами додаткової угоди від 10 липня 2007 року № 1 до кредитного договору від 29 травня 2007 року № 0095/07/05-CL кредитний ліміт позичальнику збільшений до 1 350 000, 00 дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 0095/07/05-CL між АКБ «ФОРУМ» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 29 травня 2007 року

№ 0095-П, зміни до якого внесено додатковою угодою від 10 липня 2007 року № 1, згідно з якою поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_5

ОСОБА_5 свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого банк реалізував своє право на звернення стягнення на квартиру, що була предметом іпотечного договору від 10 липня 2007 року № 0095-І-1, та нежитлове приміщення, що було предметом іпотечного договору від 29 травня 2007 року № 0095-І, шляхом вчинення 14 березня 2011 року виконавчих написів приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., за реєстром № 703 та № 702. Зазначені виконавчі написи пред'явлені для примусового виконання до Центрально-Міського відділу ДВС, який здійснив їх виконання, реалізувавши заставлене майно на прилюдних торгах.

Судами також встановлено та не заперечувалося усіма сторонами, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором банк, на підставі пункту 5.3 кредитного договору, змінив строк виконання зобов'язання з повернення кредиту шляхом надіслання повідомлення від 17 лютого 2009 року, згідно з яким позивач зобов'язаний був протягом п'ятнадцяти днів з дати відправлення цього повідомлення погасити заборгованість ОСОБА_5

Таким чином, судами вважали встановленим, що кінцевий термін погашення кредиту змінено на 11 березня 2009 року.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу

(частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту у порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання

(у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує поняття «термін», який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У пункті 4.1 договору поруки, укладеного між АКБ «Форум» та ОСОБА_4, передбачено, що порука припиняється: з припиненням зобов'язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимог до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Судами установлено, що 17 лютого 2009 року банк як кредитор ухвалив рішення про зміну строку виконання кредитного зобов'язання, в односторонньому порядку, реалізувавши власні повноваження, визначені положеннями пункту 5.3. кредитного договору, на підтвердження чого надіслав позивачу повідомлення про сплату заборгованості ОСОБА_5 Надалі, кредитор використав власне право на пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту шляхом вчинення виконавчих написів від 14 березня 2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитом, що також свідчить про зміну строку виконання основного зобов'язання.

Позивач та ПАТ «БАНК ФОРУМ» підтвердили отримання та, відповідно, відправлення повідомлення від 17 лютого 2009 року, з огляду на що зазначені обставини не підлягали додатковому доведенню.

Враховуючи, що договором поруки передбачено один рік від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором для пред'явлення вимоги до поручителя, а з позовом до банку позивач звернувся 17 жовтня 2016 року, тобто через сім років від дня відправлення повідомлення від 17 лютого 2009 року та через п'ять років з дня вчинення виконавчих написів від 14 березня 2011 року, порука у спірних правовідносинах припинилася, що дає підстави для переконання про обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Сторони визначили відповідні правила у договорі, встановили обов'язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

Пред'явивши вимогу про погашення простроченої заборгованості та в разі її несплати настання дострокового виконання основного зобов'язання, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом одного року, починаючи від цієї дати, був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений договором строк пред'явлення вимоги до поручителя в один рік підлягає обрахуванню від цієї дати.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

В оцінці поведінки сторін суд має керуватися положеннями частини третьої статті 509 ЦК України, за змістом якої зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов'язань. За правилом же статті 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та беручи на себе усі їх юридичні наслідки.

Оскільки касаційна скарга ПАТ «БАНК ФОРУМ» не містила вимог про перегляд рішень у частині висновків про відмову у позові, згідно з вимогою статті 400 ЦПК України, судом касаційної інстанції справа у цій частині не переглядалась.

Зважаючи на встановлення правильного застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, Верховний Суд зробив висновок про необґрунтованість вимог касаційної скарги про скасування рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року.

Одночасно із висновком про залишення без змін рішень судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд визнає помилковим застосовані ними формулювання про припинення договору поруки, оскільки за правилом статті 559 ЦК України належним способом захисту у досліджуваних правовідносинах є припинення поруки як зобов'язання й правовідношення, а не договору. Це відповідає загальному визначенню способів захисту цивільних прав та інтересів згідно зі статтею 16 ЦК України, у пункті 7 частини другої якої серед способів захисту наведено саме припинення правовідношення.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик