П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 570/2124/18

Провадження № 22-ц/4815/186/18

Справа №570/2124/18

Провадження №22-ц/4815/186/2018

Головуючий суддя у суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Місце, дата і час ухвалення рішення суду:

11.07.2018 р. у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського Районного суду Рівненської області від 11 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (далі ПрАТ "Рівнеазот") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів. Позов мотивовано тим, що при звільненні його з роботи належні суми роботодавцем виплачено не було, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджувався з наданим позивачем розрахунком періоду затримки розрахунку при звільненні, покликався на необґрунтованість підстав для задоволення вимог ОСОБА_2, з огляду на що просив звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди, завданої затримкою розрахунку при припиненні між сторонами трудових відносин.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2018 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ПрАТ „Рівнеазот на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 березня 2017 року по 03 квітня 2018 року в розмірі 74 482,20 гривень (без утримання податків та інших обов'язкових платежів).

Стягнуто компенсацію втрати частини доходів нараховану відповідно до Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", в сумі 3 158, 69 грн. та 704,80 грн. судового збору.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, що полягало у хибному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а також неповноті зясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначає, що станом на 16 травня 2017 року РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" має перед ПрАТ "Рівнеазот" заборгованість у розмірі 11 238 581, 67 гривень. Боржник не в змозі виплатити дану заборгованість, що покладає на відповідача додаткові обов'язки по утриманню та належній діяльності очисних споруд самостійно. Також на підставі рішення господарського суду відповідач не отримає більше 600 000 гривень, що також впливає на своєчасність виплати працівникам заробітку.

На його думку, ПрАТ "Рівнеазот" знаходилося у вкрай важкому становищі через імпорт дешевших російських добрив в Україну за демпінговими цінами, що разом із повним обмеженням постачання природного газу підприємству фактично зупинили виробництво. Юридично же наказом №293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів відповідача та оголошено вимушений простій з нарахування працівникам двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Таким чином, дані обставини призвели до затримки у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу. Ця обставина завдана у звязку із вчиненням дій на усунення небезпеки, що загрожує правам і обов'язкам ПрАТ "Рівнеазот", тобто відповідач діяв у стані крайньої необхідності.

Покликається на положення ч. 2 ст. 1171 ЦК України, де передбачено звільнення заподіювача шкоди від її відшкодування частково або повністю у разі завдання її в стані крайньої необхідності.

Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідач є платником єдиного внеску, що разом із нормами ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачають можливість звернення позивача до органів зайнятості населення після звільнення для отримання грошової допомоги по безробіттю.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про звільнення ПрАТ "Рівнеазот від відшкодування шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_2

У поданому відзиві позивач просить залишити без змін оскаржуване рішення, а апеляційну скаргу відхилити. Вважає безпідставними покликання відповідача на норми Цивільного Кодексу України тому що відповідальність за невиплату сум з вини власника регулюються Кодексом законів про працю України і саме ним потрібно керуватись при вирішенні спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи ПрАТ "Рівнеазот", колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходив із їх доведеності та обґрунтованості, оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства про оплату праці, що, в свою чергу, потягло за собою нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тому на користь позивача із ПрАТ "Рівнеазот" стягнуто спірну суму з урахуванням уточнених обставин, на чому наполіг ОСОБА_2

Як установлено судом, і ці обставини сторонами не заперечуються і визнаються, позивач працював на посаді слюсаря-ремонтника цеху водопостачання і каналізації ПрАТ "Рівнеазот".

Наказом №619-ВК від 17 березня 2017 року його було звільнено з роботи з 17 березня 2017 року за ст. 38 КЗпП України, тобто за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю.

При звільненні з роботи йому не були виплачені усі суми, що належать від підприємства.

Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати відповідачем у передбачені законом строки заробітної плати, що призвело до виникнення у ОСОБА_2 права вимагати нарахування і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Норми ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначають необхідність при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, що провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату.

Крім того, п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць, і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації.

За таких обставин Рівненським районним судом правильно зясовано, що порушенням законодавства про своєчасну виплату нарахованої заробітної плати є нездійснення роботодавцем виплати заборгованої заробітної плати в день звільнення працівника.

Також належним є вирішення позовної вимоги щодо компенсації втрати частини доходів.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням того, що на день звільнення позивача заробітну плату йому виплачено не було, відповідно до вимог закону, суд зробив обґрунтований висновок про виникнення у ПрАТ "Рівнеазот" зобовязання сплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 березня 2017 року (наступний робочий день після звільнення) по 03 квітня 2018 року (по день остаточного розрахунку).

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що при вирішенні спірних правовідносин судом правильно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Відповідно до пунктів 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках. передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середнього заробітку за час затримки виплати сум, суд попередньої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в період з 18 березня 2017 року по 03 квітня 2018 року кількість робочих днів склала 260.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період часу становить 74 482, 20 гривень, що вираховується у спосіб множення середньоденного заробітку 286, 47 гривень на кількість робочих днів 260.

Також правильним є розрахунок розміру компенсації втрати частини доходів в розмірі 3 158,69 грн.

Тому зазначені суми підлягають стягненню з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_2

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин та ухваленні рішення застосовано норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідача на користь ОСОБА_2 74 482, 20 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 3 158,69 гривень компенсації втрати частини доходів.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію внаслідок обмеження постачання природного газу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

У пункті 20 і 25 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", зазначено про правову необхідність задоволення позовів, що ґрунтуються на фактах порушення вимог ст. 115, 116 КЗпП України і застосуванні ст. 117 КЗпП України.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, адже вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Крім того, доводи про справляння податків і зборів при стягненні середнього заробітку на увагу не заслуговують, адже відповідно до розяснень, даних в абз. 5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з ч.1 ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормами п.171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є субєктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.

Оскільки суд не є податковим агентом, тому обов'язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Таким чином, відсутність в оскаржуваному рішенні вказівки про стягнення спірної суми з утриманням ПрАТ "Рівнеазот" податків та зборів при його виконанні є формальною і не призведе до помилковості висновків суду про задоволення позову.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Хилевич С.В.

Судді: Боймиструк С.В.

ОСОБА_3