Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 641/3145/16-ц

провадження № 61-4905св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Харківська місцева прокуратура № 5, Комінтернівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційні скарги Державної казначейської служби України та керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року у складі судді Колодяжної І. М., додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року у складі судді Колодяжної І. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Кіпенка І. С., Пшенічної Л. В., Шаповал Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Харківської місцевої прокуратури № 5, Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - Комінтернівський відділ поліції ГУНП в Харківській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позов обґрунтовано тим, що протягом 2005 року Комінтернівським районним відділом Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області неодноразово порушувались кримінальні справи щодо нього - ОСОБА_3 за частиною третьою статті 153 КК України (задоволення статевої пристрасті неприродним способом).

Остаточне обвинувачення за частиною третьою статті 153 КК України йому було пред'явлено 30 вересня 2005 року.

На підставі постанови слідчого Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Харківській області Логвіненко Н. І. від 05 лютого 2016 року, внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003623 від 07 листопада 2013 року за частиною третьою статті 153 КК України, закрите на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 153 КК України.

У зв'язку знезаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду йому завдано значну моральну шкоду.

Протягом усього досудового слідства, розгляду справи судом, знаходження справи в прокуратурі: за період з липня 2005 року до лютого 2016 року (більше 10 років) порушенойого нормальні життєві зв'язки. Він був незаконно затриманийпрацівниками міліції і більше доби знаходився без належного документальногооформлення затриманняв приміщенніміліції, де до нього застосовувалося працівниками міліції фізичне та психічне насилля, тортури для зізнанняу скоєнні злочину. Вказані обставини підтверджуються медичними довідками та рішенням Європейського суду з прав людини (справа «ОСОБА_3 проти України» від 07 листопада 2013 року). Позивачу безпідставно пред'явлено звинуваченняу вчиненні особливо тяжкого злочину стосовно малолітньої особи, майже три місяці він знаходився під вартою в умовах слідчого ізолятора, де піддававсяобразам та приниженням з боку інших осіб у камері.

Моральні страждання, отримані внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою призвели до погіршення стану його здоров'я. Погіршились стосунки із оточуючими людьми, так як його тривалий час вважали злочинцем, насильником, особою, яка задовольняла свої статеві пристрасті з малолітньою дитиною.

Внаслідок таких дій у нього виникла психотравма, що стала причиною життєвої кризи. Ці події викликали у нього глибокі та тривалі фізичні та моральні страждання у період часу з 2005 по 2016 роки та створили суттєві перешкоди в усіх сферах його життєдіяльності, які він до цього часу не відновив.

Посилаючись на зазначені обставини та на право на відшкодування шкоди, завданої на підставі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного тримання під вартою на підставі статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просив відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету завдану йому моральну шкоду у розмірі 800 000,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 184 150,00 грн з Державного бюджету України шляхом списання коштів за рахунок коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку судовий збір у розмірі 1841,50 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 майже 11 років перебував під слідством і судом, що негативно вплинуло на його почуття, душевний стан і завдало страждань. Слідчі дії також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, юридичними особами.

Рішення суду першої інстанції мотивоване порушенням прав позивача.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями 23, 1167, 1176 ЦК України, для покладення на відповідача відповідальності за моральну шкоду, завдану неправомірними рішеннями, тривалою бездіяльністю посадових осіб, пов'язаних з невиконанням своїх обов'язків, тривалим перебуванням під слідством (більше 10 років) і судом, протягом яких позивач не мав можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватися до несприятливих умов. Обставини, які стали підставою для пред'явлення позову, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психо-травмуючими за своєю сутністю, оскільки вони створюють переживання, емоційну напруженість, порушують життєві плани та змінюють звичайний життєвий устрій.

Суд першої інстанції з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, виходив з того, що позивачу завдано моральні страждання через зміни його нормального життєвого ритму та нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 184 150,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року відхилено апеляційні скарги Харківської місцевої прокуратури № 5, ОСОБА_3, Державної казначейської служби України. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, що підлягають застосуванню.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що обставини, які стали підставою для пред'явлення позову за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психо-травмуючими за своєю сутністю, оскільки вони створюють переживання, емоційну напруженість, порушують життєві плани та змінюють звичайний життєвий устрій.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу діями органів прокуратури, міліції та визначення розміру її шкоди з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

У листопаді 2016 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, вирішити питання про розподіл судових витрат.

13 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 та зупинено виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року, додаткового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

У листопаді 2016 року Державна казначейська служба України звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

16 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі за цією касаційною скаргою та зупинено виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року, додаткового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду за вказаними касаційним скаргами.

01 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби мотивовано тим, що суди не взяли до уваги, що відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України вже відбулося відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2013 року у справі «ОСОБА_3 проти України» за незаконне затримання та жорстоке поводження з боку правоохоронного органу, що також передбачено Законом, а отже ОСОБА_3 вже реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

За змістом частини п'ятої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово. Незважаючи на те, що рішенням Європейського суду з прав людини позивачу вже були присуджені кошти на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівниками міліції, суди незаконно повторно стягнули кошти на відшкодування такої шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України. Для відшкодування моральної шкоди за незаконні дії працівників міліції мають застосовуватися положення статті 1172 ЦК України. При порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов'язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків, на вимогу громадянина публічно вибачитися. Працівник міліції, який виконує свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень та у межах закону, не несе відповідальності за завдані збитки. Такі збитки компенсуються за рахунок держави.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи Державної казначейської служби України, які були викладені у апеляційній скарзі на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року щодо звільнення позивачів від сплати судового збору на підставі частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». У цій справі, відповідно до підпункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється, тому позивач не звільнений від його сплати як сторона.

Суд не звернув уваги на те, що відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України 2004 року позов пред'явлено до кількох відповідачів, тому судовий збір має стягуватися в дохід держави пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, а не лише з Державної казначейської служби України.

Касаційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 мотивовано тим, що суди не звернули уваги, що за висновком Конституційного Суду України, викладеного у рішенні № 12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року, суб'єктом відповідальності є саме держава, а не конкретний державний орган. Судами неправильно визначено період перебування позивача під слідством. У зв'язку з тим, що кримінальну справу порушено 09 липня 2005 року стосовно ОСОБА_3 за ознаками частини третьої статті 153 КК України, постановою слідчого від 06 квітня 2011 року закрито на підставі пункту 2 статті 213 КПК України 1960 року за недоведеністю його участі у вчиненні вказаного злочину, то позивач має право на відшкодування моральної шкоди із розрахунку на час розгляду справи не менше однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом з 09 липня 2005 року по 06 квітня 2011 року (1450 грн х 69 місяців = 100 050,00 грн). Отже, саме 06 квітня 2011 року є кінцевою датою перебування позивача під слідством і судом, а не 05 лютого 2016 року, оскільки остання дата є датою закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому ОСОБА_3 навіть не перебував у процесуальному статусі підозрюваного. У порушення статей 60, 179 ЦПК України 2004 року зазначені обставини судами належним чином не досліджені, що призвело до помилкового визначення 05 лютого 2016 року, як кінцевої дати закінчення кримінального переслідування ОСОБА_3, та необґрунтованого збільшення на 58 місяців періоду, за який стягнуто відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі обставини та факти, якими позивач обґрунтував наявність у нього підстав для відшкодування моральної шкоди, вже були предметом дослідження у іншій справі та покладено в основу рішення Європейського суду з прав людини «ОСОБА_3 проти України», відповідно до якого позивачу вже присуджено 25 000,00 євро на відшкодування моральної шкоди за незаконне затримання та жорстке поводження з боку правоохоронних органів та 3 500,00 євро судових і інших витрат. Згідно із статтею 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово. Судами залишено поза увагою факт самообмови, так як у поясненнях ОСОБА_3 особисто повідомив про всі обставини скоєного ним злочину, а надалі від показів відмовився. Цей факт підтверджується пунктом 9 рішення Європейського суду з прав людини «ОСОБА_3 проти України». Судами неправильно обраховано судовий збір та стягнуто з Державної казначейської служби України на користь Держави.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають установленим обставинам справи, а тому відсутні підстави для їх скасування.

У запереченнях ОСОБА_3 вказує на те, що доводи касаційної скарги керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 щодо кінцевої дати перебування позивача під вартою та слідством - 06 квітня 2011 року, а не 05 лютого 2016 року, є безпідставними та спростовується ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року. Посилання прокурора на той факт, що моральна шкода вже була відшкодована на підставі рішення Європейського суду з прав людини «ОСОБА_3 проти України» є безпідставними, оскільки моральна шкода була відшкодована за незаконне затримання та жорстоке поводження з боку правоохоронних органів. Вказаний позов стосується відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під вартою та тривале перебування позивача під слідством і судом. Також безпідставним є доводи касаційної скарги про факт самообмови, оскільки зізнання було отримано після застосування до нього працівниками міліції катувань, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з огляду на таке.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що згідно з копією листа заступника прокурора Комінтернівського району м. Харкова від 22 липня 2005 року, адвокату позивача повідомлено, що у зв'язку із перебуванням ОСОБА_3 у міліції з 18 липня 2005 року по 19 липня 2005 року прокуратурою району проводилася перевірка у порядку статті 97 КПК України. Про результати перевірки йому буде повідомлено додатково.

Згідно з копій довідок Комунальної установи охорони здоров'я міська поліклініка №19 та Дорожня клінічна лікарня ст. Харків від 05 серпня 2005 року позивач ОСОБА_3 звертався до медичних установ щодо забою лівої нирки.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2005 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

12 червня 2008 року постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова, прийнято в забезпечення застави, встановленого постановою суду від 12 жовтня 2005 року, квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

За змістом ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 червня 2014 року за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Харківської області про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо подій 18 липня 2005 року, зобов'язано прокурора Харківської області внести відомості про кримінальне правопорушення, які містяться у заяві ОСОБА_3 від 30 квітня 2014 року за ознаками злочинів передбачених статями 127, 364, 365 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Судами встановлено, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 січня 2016 року скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого слідчого відділу Комінтернівського відділу поліції ГУНП України в Харківській області ЛогвіненкаН. І. та прокурора Комінтернівського відділу місцевої прокуратури № 5 СидоренкоС. В. задоволено частково. Встановлено для слідчого та процесуального керівника прокурора Комінтернівського відділу місцевої прокуратури №5 Харківської області строк в один місяць для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування кримінального провадження № 0003623.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти України», яке набуло статусу остаточного 07 листопада 2013 року, одноголосно постановлено, що мало місце порушення статті 3 Конвенції у зв'язку з відсутністю ефективного розслідування тверджень заявника про його катування працівниками міліції; мало місце порушення пункту 1 статті 5 Конвенції у зв'язку з триманням заявника під вартою; мало місце порушення пункту 3 статті 5 Конвенції щодо прав заявника та порушення статті 8 Конвенції, позивачу присуджено до сплати 25 000 євро відшкодування моральної шкоди за незаконне затримання та жорстоке поводження з боку правоохоронних органів та 3 500 євро судових і інших витрат.

Постановою слідчого Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 05 лютого 2016 року кримінальне провадження, за ознаками вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, предбачених частиною третьою статті 153 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003623 від 07листопада 2013 року та закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено,має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи прокуратури Харківської області щодо незаконного порушення кримінальної справи, тримання його під вартою, тривале перебування під слідством і судом, та притягнення до кримінальної відповідальності.

Як встановлено судами, 19 липня 2005 року ОСОБА_3 затриманий у порядку статті 115 КПК України.

22 липня 2005 року продовжено строк затримання позивача до 10 діб.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2005 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який скасовано 05 серпня 2005 року.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2005 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

05 жовтня 2005 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 направлена до суду для розгляду по суті.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2005 року ОСОБА_3 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу у сумі 50 000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено неправомірність дій посадових осіб прокуратури Харківської області та міліції, що є підставою для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п'ятою, шостою статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням установлених обставин справи, суди першої та апеляційної інстанції, дослідили наявні у справі докази, і надали їм належну оцінку та обґрунтовано виходили з того, що відповідно до частини другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено з 01 травня 2016 року (на час вирішення справи) мінімальну заробітну плату на рівні 1 450,00 грн.

Судами встановлено, що моральна шкода полягає у стражданнях та переживаннях, якихпозивач зазнав у зв'язку з перебуванням під слідством і судом майже 11 років, що безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало страждань, оскільки змінено звичайний спосіб йогожиття, умови його існування були дискомфортними та порушено нормальні життєві зв'язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, суди першої й апеляційної інстанцій, з урахуванням вимог розумності і справедливості визначили моральну шкоду у мінімально можливому розмірі, тому дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 перебував під слідством і судом з липня 2005 року по лютий 2016 року, тобто 127 повних місяців, тому розмір відшкодування моральної шкоди становить 184 150,00 грн (1 450 грн (мінімальна заробітна плата) х 127 місяців).

Доводи Харківської місцевої прокуратури № 5 у касаційній скарзі щодо неправильного визначення періоду перебування позивача під слідством та судом, оскільки кінцевою датою перебування позивача під слідством і судом є 06 квітня 2011 року, Верховний Суд відхиляє, з огляду на таке.

Як встановлено судами, 06 квітня 2011 року постановою слідчого слідчого відділу Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області кримінальне переслідування стосовно ОСОБА_3 припинено на підставі пункту 2 частини першої статті 213 КПК України 1960 року у зв'язку з недоведеністю його участі у вчинені вказаних злочинів, а тому досудове слідство у кримінальній справі зупинено на підставі пункту 3 статті частини першої 206 КПК України 1960 року. 13 березня 2014 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова постанова слідчого слідчого відділу Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 06 квітня 2011 року щодо закриття стосовно ОСОБА_3 кримінальної справи № 62050773 за частиною третьою статті 153 КК України на підставі частини другої статті 213 КПК України 1960 року скасована.

Отже, досудове розслідування кримінального провадження закінчено 05 лютого 2016 року, про що свідчить постанова слідчого Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Харківській області Логвіненко Н. І. про закриття кримінального провадження від 05 лютого 2016 року (а. с. 5).

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України про те, що моральна шкода, завдана незаконними діями працівників міліції відшкодовується на підставі статті 1172 ЦК України не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За положеннями частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою.

Це один з випадків, коли суб'єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов'язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду регулюються спеціальною статтею 1176 ЦК України.

Отже, статті 1172 та 1176 ЦК України регулюють різні підстави, умови відповідальності за завдану моральну шкоду та коло суб'єктів, на яких покладається така відповідальність.

Посилання Харківської місцевої прокуратури № 5 у касаційній скарзі на те, що органи прокуратури та їх посадові особи, зокрема, слідчі не є суб'єктами відповідальності за статтею 1174 ЦК України, оскільки суб'єктом відповідальності є саме держава, а не конкретний державний орган, про що зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року №12-рп/2001 не спростовують висновків судів з урахуванням викладених судами мотивів.

Доводи касаційної скарги містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував. Моральна шкода, завдана органами прокуратури, міліції є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, зокрема, суд стягнув кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1167, 1176 ЦК України.

Ці доводи не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням установлених обставин справи суди правильно здійснили тлумачення закону та застосували його до спірних правовідносин.

Висновки судів відповідають правовому висновку щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України, викладеному Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Доводи касаційних скарг Державної казначейської служби України та Харківської місцевої прокуратури № 5 щодо безпідставного стягнення судового збору у порушення частини третьої статті 88 ЦПК України 2004 року відповідно до додаткового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (на час виникнення спірних правовідносин) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Від сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній категорії справи звільняються позивачі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Оскільки, при зверненні до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду судовий збір не справляється, то судові витрати віднесено на рахунок держави.

Установивши, що ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів прокуратури, міліції і що він звернувся за таким відшкодуванням у порядку, передбаченому Законом, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що завдана ОСОБА_3 моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі пункту 2 частини першої статті 2 Закону за рахунок держави.

Доводи Державної казначейської служби України та Харківської місцевої прокуратури № 5 у касаційних скаргах про те, що моральна шкода ОСОБА_3 вже була відшкодована на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2013 року у справі «ОСОБА_3 проти України» у розмірі 25 000 євро, є безпідставними, оскільки суди виклали мотиви, що моральна шкода за цим рішенням була відшкодована лише за незаконне затримання та жорстоке поводження з боку правоохоронних органів щодо ОСОБА_3, тобто з інших підстав. Такі доводи касаційних скарг висновки судів не спростовують.

Посилання Харківської місцевої прокуратури № 5 у касаційній скарзі щодо залишення судами поза увагою факту самообмови ОСОБА_3 під час розслідування кримінальної справи, так, як у поясненнях останній особисто повідомив про всі обставини скоєного ним злочину, а надалі від показів відмовився, є необґрунтованими з урахуванням установлених судами обставин справи та висновків Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти України» від 07 листопада 2013 року.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини та надавати оцінку доказам у справі.

Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень - без змін.

Оскільки ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2016 року, від 16 січня 2017 року зупинено виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року, додаткового рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження, виконання судових рішень за результатами їх перегляду підлягають поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року, додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року залишити без змін та поновити їх виконання.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик