Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/233/16Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В.
Пр. № 22-ц/778/1746/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 міської ради до ОСОБА_2 про стягнення суми збитків

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_3 міська рада звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути суму збитків несплаченої пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що становить 45010,00 грн., яка утворилась внаслідок невиконання відповідачем обовязку зі сплати коштів пайової участі, територіальній громаді міста в особі ОСОБА_3 міської ради.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 23.05.2013 року за № ЗП 04 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва «Реконструкція частини нежитлового приміщення № 17 під ательє з пошиття жіночого одягу за адресою м. Запоріжжя, вул. Залізнична буд. 5». Замовником будівництва є ОСОБА_2 Ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. 24.12.2012 ОСОБА_3 міською радою прийнято рішення № 77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя». П. 3.3 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженому рішенням № 77, передбачено, що замовник, який має намір укласти договір, зобовязаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. 27.08.2013 за № ЗП 55 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації. ОСОБА_2 у встановлений 7-денний строк, тобто до 30.05.2013 року, не поінформувала виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції частини нежитлового приміщення №17 під ательє з пошиття жіночого одягу за адресою: вул. Залізнична 5, м. Запоріжжя. Обовязок укласти договір про пайову участь у відповідача виник з 23.05.2013 року, тобто з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, але він не звернувся у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь та не повідомив про початок виконання будівельних робіт, згідно з пунктом 3.6 Порядку договір укладається до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. На сьогоднішній день укладення договору є неможливим, оскільки обєкт будівництва «Реконструкція частини нежитлового приміщення № 17 по вул. Залізнична буд. 5, під ательє з пошиття жіночого одягу» введено в експлуатацію 27.08.2013 року. Згідно із п. 15 Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 27.08.2014 № ЗП 55, кошторисна вартість будівництва обєкту: «Реконструкція частини нежитлового приміщення № 17 по вул. Залізнична буд. 5, у м. Запоріжжя під ательє з пошиття жіночого одягу» визначена відповідачем та становить 450100,00 грн. Відповідно до п. 2.2 Порядку розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя з урахуванням інших передбачених цим Порядком відрахувань для нежитлових будівель та споруд становить 10 % загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2016 року (а.с. 44-47) позов ОСОБА_3 міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 міської ради суму збитків в розмірі 45100,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 міської ради судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2018 року (а.с. 74-77) у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 (а.с. 80-88) просив заочне рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовним в задоволенні позовної заяви в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

З 15.12.107 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, тому його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 95), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (а.с. 99).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 міська рада у встановлений апеляційним судом строк на адресу апеляційного суду надала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 100-108).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 36, 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 22, 611, 612 ЦК України, ст. 144 Конституції України, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого заочного рішення судом першої інстанції у цій справі (28 квітня 2016 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва обєкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для нежитлових будівель та споруд.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом пяти робочих днів з дня надходження декларації.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Ст. 611 ЦК України визначається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 24 грудня 2012 року ОСОБА_3 міською радою прийнято рішення № 77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя» (копія а.с. 11-14), яким затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

Так, в п.п. 2.1, 3.6 вищезазначеного Порядку закріплено, що договір про пайову участь, укладається з виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

З Декларації про готовність обєкта до експлуатації зазначається дата закінчення будівництва приміщення 17 по вул. Залізнична буд. 5 в м. Запоріжжі - 01.08.2013 р. (копія а.с. 8-10).

Відповідно до п. 2.2 вищезазначеного Порядку розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя з урахуванням інших передбачених цим Порядком відрахувань для нежитлових будівель та споруд становить 10 % загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Згідно із п. 15 Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 27.08.2014 року № ЗП 55, кошторисна вартість будівництва обєкту: «Реконструкція частини нежитлового приміщення № 17 по вул. Залізнична буд. 5 у м. Запоріжжя під ательє з пошиття жіночого одягу» становить 450100,00 грн.

Отже, ОСОБА_2 у встановлений строк - до 30.05.2013 року, не поінформував виконавчий комітет ОСОБА_3 міської ради про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва «Реконструкція частини нежитлового приміщення № 17 по вул. Залізнична 5 у м. Запоріжжя під ательє з пошиття жіночого одягу».

Обовязок укласти договір про пайову участь у ОСОБА_2 виник з 23.05.2013 року, а саме з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, але відповідач не звернувся у встановленому законом порядку до міського голови з метою укладення договору про пайову участь.

Отже, договір всупереч вимогам ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішення ОСОБА_3 міської ради № 77 від 24.12.2012р. не укладено.

Таким чином, невнесення відповідачем коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя є збитками, тобто обєктивним зменшенням майнових благ територіальної громади м. Запоріжжя, розмір яких становить 45010,00 грн. (розрахунок позивача, копія а.с. 16).

З метою забезпечення виконання замовником обовязку щодо сплати пайової участі виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради була надіслана на імя ОСОБА_2 вимога про сплату суми збитків разом з розрахунком таких збитків (копія а.с. 15-16), яка відповідачем була отримана (а.с. 17-18), але у добровільному порядку не виконана.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що знайшли підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2 заподіяних збитків в розмірі 45010,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, викладену в його заяві про перегляд заочного рішення суду у цій справі (а.с. 56-61), яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 22 ч. 2 п. 2 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Право ОСОБА_3 міської ради з боку ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах порушено.

Право ОСОБА_3 міської ради на стягнення вищезазначеної суми збитків 45010,00 грн. виникло в силу вимог закону та у тому числі в силу актів органів місцевого самоврядування, які є обовязковими на території м. Запоріжжя.

Сама по собі відсутність укладеного договору про пайову участь між ОСОБА_3 міською радою та ОСОБА_2 не може бути підставою для звільнення останнього від стягнення вищезазначеної суми збитків на користь позивача за рішенням суду у цій справі.

Належні, допустимі докази того, що ці збитки у будь-якому розмірі сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 міської ради у добровільному порядку на час ухвалення оскаржуємого заочного рішення судом першої інстанції у цій справі, у матеріалах цієї справи відсутні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції у цій справі до своєї заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду у цій справі взагалі будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, відповідачем ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, аналог ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у мотивувальній та резолютивній його частинах у цій справі щодо розміру збитків 45100,00 грн. замість правильного 45010,00 грн. (10% від 450100,00 грн. вартості обєкта, позовні вимога а.с.6) не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, було вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також у разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 міської ради у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1827,00 (а.с. 79), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 10 - 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384, п.п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову апеляційного суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюються з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 30.05.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_4ОСОБА_5