ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/539/18 Справа № 177/18/18 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С.А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк (на теперішній час АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначив, що 09.06.2006 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України.

Свої зобовязання за кредитним договором від 09.06.2006 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання не виконав, в результаті чого станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 93909,20 грн.

На підставі наведеного банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 09.06.2006, станом на 30.09.2017 в загальному розмірі 93909,20 грн., яка включає заборгованість: по тілу кредиту 5748,73 грн.; відсоткам за користування кредитом 79266,60 грн., заборгованість за пенею та комісією 3945,81 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина і 4448,06 грн. процентна складова, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 09.06.2006 станом на 30.09.2017 в загальному розмірі 5748 гривень 73 копійки, яка включає заборгованість за тілом кредиту, та у рахунок відшкодування судових витрат 98 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому апелянт зауважив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск банком строку позовної давності, що стало підставою для відмови у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості по процентам, пені та штрафів. Так, апелянт поилається на те, що термін дії картки відповідача визначено до березня 2016 року, в той час, як до суду з позовом ПАТ КБ ПриватБанк звернувся у грудні 2017 року, тобто у межах строку позовної давності.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши додаткові розрахунки, витребувані судом у банку, доводи, викладені у відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі відповідає не у повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 29.05.2006 року ОСОБА_1 заповнив заяву про відкриття рахунку та надання кредитної картки у ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк (на теперішній час АТ КБ ПриватБанк) з типом кредитного ліміту фінансовий, на суму 5600 грн., з базовою відсотковою ставкою 3 відсотки в місяць з розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості (а.с.13).

Своїм підписом у вказаній заяві відповідач підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які разом із заявою складають кредитний договір між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (а.с.8).

По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги банку про повернення тіла кредиту в розмірі 5748,73 грн. подані в межах трирічного строку позовної давності, в той час, як строк позовної давності по позовним вимогам про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафам позивачем пропущено.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк після отримання від клієнта необхідних документів, їх перевірки, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, при цьому Клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку та надає згоду на його зміну (збільшення, зменшення) в будь-який момент (а.с.15).

09.06.2006 відповідачу в рамках вказаного кредитного договору встановлено кредитний ліміт 5600 грн. на платіжну картку 020939, який збільшувався до 8000 грн., зі встановленням станом на 24.03.2014 року на рівні 6000 грн., що підтверджується відміткою в заяві клієнта (а.с.13 зворот) та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.12). Вказані обставини відповідачем не оспорювалися.

30.04.2009 року було змінено тип та найменування банку ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією статуту товариства (а.с.25).

Пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, банку надано право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк має повідомити клієнта про таку зміну не менше ніж за 7 днів до введення змін, в тому числі у виписці по картковому рахунку, обовязок слідкувати за якими покладено на клієнта п. 6.3 Правил (а.с.17). Якщо клієнт протягом 7 днів не повідомить про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт їх прийняв.

На виконання вказаних умов договору з ОСОБА_1 було проведено зміни відсоткової ставки за тарифами здійсненими з 01.01.2013 року 2,5 %, з 01.09.2014 року 2,9%, а з 01.04.2015 3,6 %, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-11). В матеріалах справи відсутні докази незгоди відповідача з вказаними змінами умов договору, вказаний факт відповідачем не оспорювався.

Відповідно до п. 5.5 Умов користування платіжними картами, банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно з 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» за несвоєчасне виконання боргових обовязків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту), передбачена сплата відсотків за підвищено процентною ставкою або додаткова комісія, в розмірах визначених Тарифами (а.с.19). Як слідує з розрахунку заборгованості, подвійний розмір відсотків застосовувався за прострочення зобовязання до 31.12.2012 (а.с.10).

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.17).

Відповідно п. 3.1.1 строк дії карти вказується на лицьовій стороні карти (місяць, рік), карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідної картки вона продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви позичальника про закриття картрахунку (а.с.18 зворот).

Як слідує з довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 отримував картки № 069710, № 020939, № 382484, остання з яких має термін дії 03.2016 (а.с.53).

Факт отримання вказаних карток, остання з яких терміном дії до 03.2016, визнано представником відповідача в запереченнях на позов (а.с.66-67).

Як вбачається із розрахунку, наданого банком, відповідачем не виконано умови кредитного договору відновлювальної кредитної лінії, та не повернуто своєчасно кредитні кошти.

На підставі наведених вище фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитний договір, строк дії якого відповідає строку дії картки, зберігав свою силу до 31.03.2016 року, у звязку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5748,73 грн.

Із наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість в загальному розмірі 93909,20 грн., яка включає заборгованість: по тілу кредиту 5748,73 грн.; відсоткам за користування кредитом 79266,60 грн., заборгованість за пенею та комісією 3945,81 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина і 4448,06 грн.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося представником відповідача, термін дії картки ОСОБА_1 закінчується 03.2016 року.

Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у грудні 2017 року.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк дії картки закінчився у березні 2016 року, а з позовом банк звернувся у грудні 2017 року, то висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача, щодо вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, не грунтується на вимогах закону.

Колегія суддів вважає частково обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості по процентам, оскільки, виходячи з положень ст. ст. 526, 527, 1054, 1056-1 ЦК України, відповідач має зобов"язання щодо сплати передбаченої у вищевказаному розрахунку заборгованості по кредиту та процентах за користування кредитом.

Разом з тим, до цих вимог встановлюється передбачена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що строк дії картки закінчився у березні 2016 року, а позов предявлений у грудні 2017 року, то строк позовної давності стосовно вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту не сплив.

В той же час проценти за користування кредитом підлягають стягненню за три роки до звернення з позовом до суду, тобто за період з грудня 2014 року року по грудень 2017 року.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону, строк дії договору та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після закінчення його строку дії, слід дійти висновку про визначення розміру процентів після березня 2016 року на рівні облікової ставки Національного банку України.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 07.09.2016 року у справі за № 6-1412цс16.

Як вбачається з останнього розрахунку суми заборгованості, наданого представником банку 30.10.2018 року, ним розраховано заборгованість по процентам за користування кредитом за період з березня 2016 року по травень 2017 року на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі 20860,94 грн., з якою погоджується колегія суддів. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом за період з грудня 2014 року по березень 2016 року згідно умов кредитного договору у сумі 18713,51 грн., виходячи з розрахунку, наданого банком. Тобто загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом становить 39574,45 грн.

Що стосується позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафів, то колегія суддів зазначає про пропуск строку позовної давності по цим позовним вимогам, виходячи з того, що відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(штрафу,пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з п. 8.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному грошовому зобовязанню, передбаченому договором, більше 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с.17 зворот).

Установивши, що кінцевим строком повернення кредиту визначено березень 2016 року та зясувавши факт неповернення кредиту до цієї дати, унаслідок чого після збігу 120 днів банк отримав право на стягнення штрафу, слід дійти висновку про недотримання банком у грудні 2017 року строку позовної давності для стягнення неустойки та штрафів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги банку та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в межах трирічного строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з червня 2006 року по листопад 2014 року, заборгованості по пені і комісіям, а також щтрафів слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

В частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по тілу кредиту рішення суду є правильним.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді у сумі 453,23 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 39574,45 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») судовий збір у сумі 453,23 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

ОСОБА_2

ОСОБА_3