Справа №: 398/1980/17
провадження №: 2/398/239/18
"20" березня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.,
за участю секретаря Василяки І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу № 398/1980/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 16.11.2012 року у розмірі 19 313,29 грн. та судовий збір в сумі 1 600,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 16.11.2012 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У порушення умов договору відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим станом на 30.04.2017 року має заборгованість 19 313,29 грн., яка складається з наступного:
- 2900,45 грн. заборгованість за кредитом,
- 15 016,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,
а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);
- 895,87 грн. штраф (процентна складова).
Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Оскільки провадження по вказаній справі було відкрито до набрання чинності нових процесуальних норм, суд ухвалою від 21.02.2018 року постановив про проведення судового розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження за діючими нормами ЦПК України, які набрали чисті 15.12.2017 року.
Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника Банку, а в разі неявки в судове засідання відповідача проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися належним чином. Причину неявки суду не повідомили.
Відповідач подала письмове заперечення в якому просить урахувати суд, що банком неодноразово здійснювалась зміна процентної ставки, однак в супереч нормам ЦК України її, як сторону повідомлено про зміни умов договору не було, отже банк здійснив в односторонньому порядку збільшення процентної ставки, тому з урахуванням правової позиції Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16, просить визнати наданий банком розрахунок заборгованості неналежним та недопустимим доказом.
Представник банку направив суду письмове пояснення в яком зазначає, що відповідачу був наданий кредит з процентною ставкою 2,5 в місяць або 30.00 % на рік. Відповідно до умов договору банк має право змінювати процентну ставку за умови інформування позичальника (п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг). Позичальник у разі незгоди із змінами має право достроково розірвати договір та погасити заборгованість, що виникла перед банком. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу направлялось 15.03.2015 року та 15.08.2014 року, однак на даний час заяв про дострокове розірвання договору від відповідача не надходило. Посилаючись на умови договору, на Постанову №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» свої дії банк вважає законними та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст., ст. 280 284 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених вимог.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як убачається із Анкети-заяви ОСОБА_1 від 16.11.2012 року, вона містить пункт наступного змісту: «Я ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді Я згодний з тим, що ця заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг» (а.с.6 на звороті).
Таким чином, під час укладення договору б/н від 16.11.2012 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг.
Отже, доведеним є факт, що 16.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6 - 31).
Зокрема, судом встановлено, що пунктом 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, ОСОБА_2 здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт надає Банку право у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Також пункт 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою Клієнта стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.
Згідно п 1.1.2.16 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші контактні дані, які перебувають у банка. У випадку їх зміни інформувати про це банк в строк не пізніше 15 днів з моменту їх зміни.
Таким чином, рішення про розмір кредитного ліміту банк приймає вже після підписання заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.
Зокрема, з витягу з тарифів обслуговування кредитних карт також зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, в звязку з чим банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
За змістом з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Відповідач вважає, що банк здійснив в односторонньому порядку збільшення процентної ставки, тому з урахуванням правової позиції Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16, просить визнати наданий банком розрахунок заборгованості неналежним та недопустимим доказом.
Представник банку зазначив, що згідно наказу №906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року та №906 СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року була проведена актуалізація тарифів по карткам та збільшено відсоткову ставку за користування кредитами 01.09.2014 року з 30.00% до 34.80% та 01.04.2015 року 34.80% до 43.20%, про що відповідно до умов та правил надання банківських послуг на офіційній сторінці ПАТ КБ «Приватбанк» було розміщено оголошення (а.с.88-109).
15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року на мобільний телефон, який відповідач зазначила в Анкеті-заяві, як контактний № 38 068 459 2146, було направлено СМС повідомлення із повідомленням про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом (а.с. 86, 87).
Суд вважає, що позивачем незаконно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 16.11.2012 року, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, який не відповідає ст..1056-1 ЦК України.
Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.
Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять.
Суд не може погодитись з доводами позивача, що п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд.
Згідно з ч. 1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).
Згідно з ч. 3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Суд зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст.1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
Сама по собі вказівка в Умовах та правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою.
Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а є лише посилання на відправлення СМС повідомлення, тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період по 30.04.2017 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 % річних, що за розрахунком суду становить 2624,71 грн.
(Розрахунок за період з 01.09.2014 року по 28.02.2017 року до стягнення підлягають проценти в сумі 2624,71 гривень (2692,73 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) х 30,00 % (річна процентна ставка) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 972 (дні прострочення з 01.09.2014 року по 30.04.2017 року) = 2177,28 гривень + 447,43 грн. (залишок заборгованості по процентам станом на 31.08.2014 року) = 2624,71 грн.).
Окрім цього, оскільки суд стягнув заборгованість по процентам в меншому розмірі, тому невірним є також розрахунок позивача щодо розміру штрафу (процентна складова), який має становити 5 % від задоволеної частини позовних вимог, тобто в даному випадку 276,26 грн. (Розрахунок 5525,16 грн. (з них заборгованість за кредитом 2900,45 грн., заборгованість по процентам 2624,71 грн.) х 5 % = 250,94 грн.).
Таким чином, суд вважає встановленим , що станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором б/н від 16.11.2012 року в загальній сумі 6301,42 грн., із них: заборгованість за кредитом 2900,45 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2624,71 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 276,26 грн.
Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 528 грн.
Відповідно до пп.15.5 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 280 284, 352, 354, пп.15.5 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: