ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 (далі ПН ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2М.) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що 30 травня 2005 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк) було укладено кредитний договір №DNU0GK00000511, за умовами якого йому було надано кредит у розмірі 310.760 доларів США на строк до 30 травня 2015 року.

Вказував, що з метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня, 30 травня 2015, року було укладено договір іпотеки №DNU0GK00000511, за умовами якого він надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: будівлю фруктосховища загальною площею 1636,10 кв.м, що знаходиться з у м.Дніпропетровськ (наразі м.Дніпро) вул.Горяна,2-б.

Зазначав, що 16 березня 2017 року випадково дізнався, що право власності на належне йому нерухоме майно, яке було передане в іпотеку банку, 28 листопада 2016 року ПН ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 було зареєстроване за ПАТ КБ ПриватБанк.

Посилаючись на те, що у ПН ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ ПриватБанк, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення ПН ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32660501 від 01 грудня 2016 року, на підставі якого за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме: будівлю фруктосховища загальною площею 1636,10 кв.м, що знаходиться у м.Дніпро вул.Горяна,2-б

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі третя особа по справі ПАТ КБ «Приватбанк». посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не доведено правового обґрунтування позову, оскільки за нотаріально посвідченою довіреністю від 24 листопада 2014 року ОСОБА_1 уповноважив банк продати передане ним в іпотеку нерухоме майно.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30 травня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNU0GK00000511, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 310.760 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 30 травня 2012 року (а.с.7-8).

30 травня 2005 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки №DNU0GK00000511, предметом якого є будівля фруктосховища літ.А-1 загальною площею 1636,10 кв.м (а.с.9-10), що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2005 року.

Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №3527.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32660501 від 01 грудня 2016 року, прийнятого ПН ДМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2, проведено державну реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателем) права власності на будівлю фруктосховища, що розташоване у м.Дніпро вул.Горяна,2-б, загальною площею 1636,1 кв.м (а.с. 11-12).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: 17749029) є: договір іпотеки, серія та номер: 3527 від 30 травня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 (а.с.11).

Задовольняючи позові вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи 01 грудня 2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідач по справі, який в той момент діяв як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернув уваги на те, що заявником ПАТ КБ ПриватБанк не подано для державної реєстрації прав пакету документів у повному обсязі.

Колегія суддів у повній мірі не може погодитись із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що нотаріус - державний реєстратор прав на нерухоме майно .

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу.

Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших субєктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що саме між позивачем по даній справі ОСОБА_1 та третьою особою ПАТ КБ ПрвиатБанк виникли договірні відносини шляхом укладання кредитного договору та договору іпотеки та саме на підставі цих правочинів ПН ДМНО Дніпропетровською області ОСОБА_2, який позивачем було визначено як відповідача, було вчинено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано право власності на предмет іпотеки саме за банком.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваним рішенням порушуються права ПАТ КБ ПриватБанк, який повинен бути у даній справі саме відповідачем.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» (п.11) викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1 та 2 ст.3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст.30 ЦПК в редакції, чинній на момент подачі позову).

Відповідно до ч.1 ст.32 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі позову) позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Право на заміну відповідача в судовому процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст.33 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Частина 5 ст.12 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент ухвалення оскаржуваного рішення) передбачає, що суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що клопотання про залучення в якості співвідповідача саме ПАТ КБ «Приватбанк» позивачем не заявлялося та на власний розсуд було визначено їх у якості третьої особи, судом першої інстанції право на залучення ПАТ КБ ПриватБанк у якості відповідача ОСОБА_1 не було розяснено. Тоді як суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити співвідповідача на стадії апеляційного розгляду, оскільки перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його винесення.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, не розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі ПАТ КБ ПриватБанк у якості відповідача, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову та накладено арешт на будівлю фруктосховища літ.А-1, загальною площею 1636.10 кв.м, а-вхід у підвал а-підіймач, а2, а3 естакади, що знаходиться по вул.Горяна,2-б в м.Дніпро до розгляду апеляційної скарги ПАТ КБ ПриватБанк.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (п.п.9,10 ст.158 ЦПК України).

Зважаючи на те, що даною поставною рішення скасоване, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки відмовити.

Скасувати забезпечення позову, накладене ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року щодо будівлі фруктосховища літ.А-1, загальною площею 1636.10 кв.м, а-вхід у підвал а-підіймач, а2, а3 естакади, що знаходиться по вул.Горяна,2-б в м.Дніпро.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4