АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1905/18 Справа № 214/2732/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання інформації недостовірною,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання інформації недостовірною.

Позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивована тим, вони тавідповідач мешкають по вул. Пічугіна в м. Кривому Розі. 05 квітня 2011 року о 9 годині позивач, повертався з магазину додому до вул. Пічугіна. В цей час з вулиці вийшов ОСОБА_4, який направлявся в протилежну, сторону, в сторону річки. Побачивши його, ОСОБА_4 змінив напрям руху та пішов назустріч. За 10-15 метрів до початку вулиці вони зустрілись, за 5 метрів ОСОБА_4 почав нецензурну лайку на його адресу і погрози фізичною розправою, коли зрівнялись, ОСОБА_4 наніс йому 1 удар ногою по тулубу та сказав, що покаже суди за картоплю та погрозив вбивством. Він, позивач, замахнувся на агресора і одігнав злодія. В цей же день, о десятій годині ранку йому, позивачу, стало потрібно розмотати і розплутати метрів 200 телефонного кабелю. Для зручності та швидкості виконання роботи вийшов на вулицю з кабелем і кувалдою, щоб придавити один кінець кабелю до землі. На межі садиб 67-69 по середині вулиці, приложив кабель до землі і придавив кінець кабелю молотом, став розплутувати кабель на межі садиб № 5а та № 69 присів до землі, щоб розплутати кабель. В цей час, з двору на вулицю вибіг ОСОБА_4, наступив на кабель ногою, а потім взяв його в руки та почав виривати з рук позивача. Кабель спочатку заплутався у позивача в руках, а потім позивач і весь в ньому заплутався. ОСОБА_4 тягнув кабель і його, позивача, до себе в двір, виражав погрози фізичної розправи нецензурною лайкою. Позивач почав кликати на допомогу людей та з окутаним кабелем забіг за електростовб, щоб зафіксувати кабель і не бути затягнутим у двір. Після цього, ОСОБА_4 відпустив кабель, пішов і забрав до себе в двір молот, а позивач, з кабелем пішов до свого двору. Виривання кабелю тривало 2-4 хвилини, супроводжувалось погрозами фізичної розправи, вбивством та нецензурною лайкою. В результаті кабелем порвало у позивача кісті обох рук, він звернувся до міліції та пройшов судово-медичне обстеження, яким встановлено, що було причинено легкі тілесні ушкодження без розладу здоровя. Позивач опікає маму, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконує всю домашню роботу, в звязку з пошкодженнями рук, страждав від фізичної болі, не міг в повній мірі доглядати за собою та мамою, не міг умитися, помити ноги, приготувати їжу, зробить прибирання в будинку, протягом майже 10 днів довелось перейти на сухий пайок та отримати цілий ряд незручностей. Згідно ст. 1166-1167 ЦК України, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає в себе, як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними та вину заподіювача шкоди. Протиправність дій відповідача вбачає в тім, що той не мав права виривати кабель та заплутувати його в кабель і тягнути до себе в двір, щоб здійснити погрозу побити без свідків. Між діями відповідача та виниклими пошкодженнями знаходить прямий причинний звязок. Вважав, що вина відповідача в тому, що він хотів вирвати та присвоїти кабель, забрав і безпідставно привласнив кувалду ціною - 186 грн., або самовільно захопив у мами землю, яку утримує понад 10 років. Відповідач не мав права вмішуватись в його, позивача, роботу, заважати йому, окутувати в кабель та таскати по вулиці і тягнути до себе в двір, але у відповідача стало ритуалом давати їм та іншим людям команди, вмішуватись в чужі справи, погрожувати фізично, бо він вважає себе вождем вулиці, хазяїном профілакторію. Моральну шкоду за тілесні ушкодження позивач визначив із розумної достатності та керуюсь ст. 1167 ЦК України в сумі 5 000 грн. ОСОБА_4 з 5 квітня 2011 року забрав, присвоїв, належний ОСОБА_3, молоток, вагою 10 кг., ціною 186 грн., до цього часу молот не повернув. Вважав, що відповідно до ст..ст. 1212-1215 ЦК України ОСОБА_4 безпідставно збагатився на 186 грн., а тому просив стягнути з відповідача вартість молота 186 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачі подали до суду змінений, доповнений та уточнений позов, в якому просили: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. моральної шкоди за ушкодження здоровя; 240,60 грн. судового збору; 27,51 грн. витрат за проведення медогляду; на користь ОСОБА_3 186 грн. за втрату кувалди; визнати розповсюджену ОСОБА_4 в середині 2004 року інформацію ОСОБА_5С про існування в родині ОСОБА_3 в роки війни 1941-1945 роки, поліцая недостовірною; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 150 000 грн. моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації.

При цьому, в обґрунтування позову навели, крім раніше наведених підстав наступне. З пятдесятих років минулого століття ОСОБА_3, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Пічугіна), буд. 5, де народились та виросли діти. Дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в 1994 році, син ОСОБА_7, що є другим позивачем, ІНФОРМАЦІЯ_4, опікає її. За віком одна існувати не може. В 1962 році по сусідству з ними оселилась родина ОСОБА_4 з сином, якому тоді було 10 років. Вважає, що у відповідача по справі надзвичайні заздрості до її родини. Вказує, що на підґрунті заздрощів відповідач почав по вулиці зустрічати нових сусідів, які недавно стали проживати на вулиці Пічугіна, та казати їм, що її чоловік, батько її дітей, в роки війни, був поліцаєм. Сам ОСОБА_4 казав сину ОСОБА_2, що уже 50 чоловік знає, що у них в родині був поліцай. В середині 2004 року ОСОБА_4 сказав ОСОБА_5, який оселився на вулиці у 2002 році, що у них в родині в війну був поліцай, та щоб ОСОБА_5 з ними не дружив. ОСОБА_5 дав нам письмове підтвердження звинувачення ОСОБА_4М їх родини в зраді Батьківщини. Другі свідки бояться ОСОБА_4, письмових підтверджень не дають та в суд свідками не ідуть, бо відповідач їм погрожує. Погрожував і ОСОБА_5, який помер в 2012 році. В її, ОСОБА_3, родині воювали три брата та чоловік. Чоловік, ОСОБА_8, і брати мають нагороди, що віднесені до Особливих заслуг перед Україною. Її батько, чоловік, син та онук, служили в військах тих часів. Вказував, що відповідач і його син не служили, а батько відповідача в війну здався в полон, вважає, що у відповідача немає морального права чіпати цю тему. 25 квітня та 12 травня 2011 року, двічі, коли вони були кожен на своєму городі, казав, що вони, позивачі, поліцаї і він всім це розказав. ОСОБА_8 брав участь в двох штурмах, був гвардійцем, служив в гвардійському полку, дивізії і корпусі, був командиром підрозділу, мав військове звання. Вимагав відповідно до ст. 277 ЦК України від ОСОБА_4 надати суду копію вироку про визнання ОСОБА_8 поліцаєм, бо нічим другим довести про зраду Батьківщині неможливо. В силу ст. 280 ЦК України просили стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він завдав розповсюдженням недостовірної інформації, яка визвала сильні та глибокі хвилювання, повергла в шок, трепет, кошмар та жах. ОСОБА_5 казав їм, що він питав ОСОБА_4 навіщо той розповів йому про поліцая в їх родині, і ОСОБА_4 відповів: «Про це всі знають, а ти що не знав? Так знай.» Після цього сусіди змінили до них відносини, а другі перестали навіть ходить по вулиці в їх сторону, бояться зустрічі і нової брехні від ОСОБА_4М

Змінивши, уточнивши та доповнивши свої вимоги просили: відповідно ч.1 ст. 85 ЦПК України стягнути з відповідача 1 967 грн. на користь ОСОБА_2 витрат на потяг за проїзд і явку в суд 6 липня 2016 року; відповідно ч.2 ст. 85 ЦПК України просили стягнути з відповідача за відрив від звичайних занять по 115,35 грн. кожному; відповідно п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 18,75 грн. за виготовлення копій цієї заяви та додатку до неї; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 65,55 грн. та 9 грн. по квитанції від 16 червня 2016 року, усього 74,55 грн. судових витрат, по квитанції від 11 липня 2016 року 18,75 грн., а усього 93,30 грн.; 178,10 грн. від інфляції за втрату молота-кувалди; 2 756 грн. за відрив від звичайних занять; 1 000 грн. моральної шкоди за втрату майна-молота; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2 756 грн. за відрив від звичайних занять; 246,60 грн. від інфляції по судовим витратам.

В обґрунтування змінених, уточнених, доповнених вимог вказували наступне. Справа розглядається з березня 2014 року. Щоб не зривати судове засідання 6 липня 2016 року, він, ОСОБА_2, громадянин ОСОБА_9, пройшов там медичне обстеження, відмовив собі в лікуванні, приїхав на суд з Москви, в Кривий Ріг 4 липня 2016 року о 15 годині, по квитку № 4184 на потягу, ціна квитка 5073,3 рублів, по курсу ЦБ України 03.07.2016 року 1 російський рубель = 0,3877300 гривні. Щоб перевести рублі в гривну треба 5073,3 х 0,3877300 = 1 967 грн. 6 липня 2016 року він, ОСОБА_2, вийшов з дому в 13 годин і поїхав до суду на засідання, яке було призначено на 15 годин, в 14.30 год. був в суді і повідомив про явку секретаря судового засідання. Судове засідання відкрилось о 15 годин 20 хвилин. Відповідач до суду не зявився, розгляд відкладено на 27 липня 2016 року, додому повернувся о 17 годин 30 хвилин, 30 хвилин доповідав мамі про хід судового засідання, був відірваним від звичайних занять 4 години. Виготовлення цієї заяви тривало 1 годину, для роздруківки заяви виїхав в центр міста, поруч таких послуг не має, був відірваним від звичайних занять 2 години. Для отримання довідки про курс рубля і гривні виїхав в центр міста, був відірваним від звичайних занять 3 години. В суд 27 липня 2016 року на 14 годин почав збиратися о 12 годині. Судове засідання мало тривати з 14 до 15 години, додому попаде о 16 годині, буде відірваним від звичайних занять 4 години. Всього по цій заяві відрив від звичайних занять визначив як 14 годин. Всю роботу по веденню справи веде син. Вона, ОСОБА_3, має вік 97 років. Коли син виконує роботу по веденню справи, то залишається одна і нічого не робить, щоб не пошкодити себе, теж була відірвана і буде відірвана від звичайних занять 14 годин. З 1 травня 2016 року мінімальна заробітна плата встановлена в 1450 грн., вони обидва були і є відірвані від звичайних занять, разом 28 годин, вартість 1 часу праці по липню 2016 року, на час складення цієї заяви, така: в червні 22 робочих днів, 176 годин праці, звідси 1450 : 176 годин = 8,23 грн. за час., а за 28 годин відриву від звичайних занять = 230,70 грн. : 2 = 115,35 грн. Подавши додатково заяву, просили: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_2 36 грн. судових витрат плюс 17 грн. плюс 13,55 грн. по квитанціям, що прикладені до попередніх заяв, усього 66,50 грн.; 3 592,86 грн. за відрив від звичайних занять; 1 000 грн. моральної шкоди за втрату майна-кувалди, молота; 2 106,25 грн. витрат на проїзд до суду на користь ОСОБА_2; 552,43 грн. судових витрат разом з інфляцією; 383,97 грн. за втрату кувалди-молоту разом з інфляцією. В обґрунтування заяви вказували наступне. В справі мається 72 їхніх копій різних документів, кожна копія коштує 0,50 грн. на їх виготовлення витрачено 36 грн. В справі мається 27 їхніх різних документа до районного та апеляційного суду, він, ОСОБА_2, 27 раз відривався від звичайних занять і їхав до суду. 3 рази зявлявся до районного суду на судові засідання: 8 і 29 вересня та 26 жовтня 2015 року 5 разів зявлявся до апеляційного суду. 1 раз був у адвоката та отримав від адвоката запит адміністрації магазину Господарка про вартість молота. 2 рази був в магазині. Спочатку на бесіді, а потім з листом адвоката, щоб отримати довідку про ціну кувалди. На листах справи 38,39 довідка про розмір пенсії, яку отримав за 1 поїздку, а на головпоштамт їздив 2 рази. По одній поїздці зроблено в міліцію та до медичного експерта. 5 разів знайомився з матеріалами справи. Всього відривався від звичайних занять 48 разів. Щоб доїхати до суду і назад до дому треба 45 хвилин в один кінець та назад 45 хвилин , усього 1 год. 30 хвилин. Щоб вирішити питання витрачалося від 30 хвилин до 4 годин, бо завжди треба чекати черги, кінця перерви і т.д. 27 квітня 2016 року чекав засідання апеляційного суду з 15 години, засідання закрилось в 18 год. 30 хв., тому на вирішення питань витрачалось в середньому 2 годині. 48 разів відриву на поїздки помножити на 1 год. 30 хвилин = 62,4 години. 48 разів відриву по різним інстанціям помножити на 2 години = 96 годин. Разом 62,4 + 96 = 158,4 годин. По справі складено більш 40 сторінок різних їхніх заяв, клопотань, листів і т.д. Щоб їх роздрукувати треба їхати до міста, поруч таких послуг не існує. Складають і друкують документи за рахунок відриву від звичайних занять по годині сторінку = 40 годин, бо треба все скласти, перевірити, відкорегувати, зробити переклад. Взагалі по справі він, позивач, був відірваним більше 198 год. 40 хв., ОСОБА_3 теж була відірвана від звичайних занять 198 год. 40 хв., разом 396,8 годин. Далі вказує, що почав збиратися в 13 годин. Мився, брився, перечитував та переглядав справу, законодавство і в 14 годин 30 хвилин прибув до суду та доклав секретарю судових засідань, що зявився і продовжував вивчати справу. Судове засідання відкрилось в 15.10 год., а закінчилося о 16 годині, додому повернувся о 17 годині, був відірваний від звичайних занять 4 години. 14 червня 2016 року з 13 годин збирався до суду. О 14 годині пішов з дому, о 14.50 годині був в суді, суд почався не в 15 год., а в 16.10 год. і тривав до 18.10 години, ще годину добирався додому та 30 хвилин доповідав мамі про стан справи в суді, був відірваним від звичайних занять 6 год.30 хв. 6 липня 2016 року о 13 годині почав збиратися до суду на 15 годину, судове засідання відкрилось в 15.20 год., а закрилось в 15.30 год., відповідач до суду не зявився, повернувся додому в 17.30 год. та 30 хвилин заспокоював маму, був відірваним від звичайних занять 4 години. Разом по цій заяві він, ОСОБА_2, був відірваним від звичайних занять 213 год. 10 хв. Всю роботу по веденню справи в суді виконує ОСОБА_2, коли він виходить з дому, то вона, ОСОБА_3, все покидає та очікує, сидячи на дивані, бо боїться щось робити, оскільки знаходиться одна і може спровокувати тиск або ще щось гірше. Коли син дома, то працює в кухні, ванній, в кімнатах, виходить на подвіря з білизною і т.д. Теж відірвана від звичайних занять, очікує повернення сина від експерта, суду та з других установ. Разом вона, ОСОБА_3, як і син, була відірвана від звичайних занять 213 год. 10 хв., обидва були відірвані від звичайних занять 426,20 годин. З 01.05.2016 року мінімальна заробітна плата встановлена в 1 450 грн. Вони обидва були і є відірвані від звичайних занять понад 426,2 годин. 1450 поділити на часи праці в місяць 172 години = 8,43 грн. за годину. Тому 426,2 годин х 8,43 грн. = 3592,86 грн. До суду звернулися 25.03.2014 року. До позову прикладені платіжні квитанції про сплату 243,60 грн. судового збору, 27,15 грн. за проведення судового медичного обстеження, 6 грн. за послуги банку при оплаті судового збору. Як би не оплатив послуги банку, то не зміг би оплатити судовий збір. Відповідно п. 5 ч.3 ст.79 ЦПК України 6 грн. є інші витрати, які необхідні для розгляду справи. Всього в березні 2014 року сплачено 276,75 грн., гроші знецінені інфляцією, тому індексує цю суму згідно з довідкою управління статистики з березня 2014 року з індексу інфляції 102,2 і далі, 26 місяців, по 30.04.2016 року по індексу 103,5 = 516,15 грн. 276,75 = 239,4 грн. Інфляція на 276,75 грн. підраховано по 30.04.2016 року, минуло 8 місяців, отримали нову довідку про інфляцію з 1 травня по 31 грудня 2016 року. Індексація суми 516,51 грн. на показники інфляції, по довідці х 100,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9 = 552,43 грн. 276,75 = 275,68 грн. Відповідно ст. 79 ЦПК України, ст. 625 ЦК України підлягають стягненню 552,43 грн. судових витрат разом з інфляційними втратами. В позові заявлено про стягнення матеріальної шкоди в сумі 186 грн. за кувалду. ОСОБА_4 заволодів кувалдою-молотом та безпідставно збагатився на 186 грн. Ця сума теж знецінена та підлягає індексації. Індексує з березня 2014 року з індексу інфляції 102,2 і далі по 30.04.2016 року по індексу 103,5 = 359 грн. - 186 = 173 грн. Інфляція на 359 грн. за молот-кувалду підраховано по 30.04.2016 року. Минуло 8 місяців. Отримали нову довідку про інфляцію з 1 травня по 31 грудня 2016 року, продовжує індексацію суми 359 грн. на показники інфляції, по довідці х 100,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9 = 383,97 грн. - 186 = 197,97 грн. Вказував, що незаконним розбійним заволодінням ОСОБА_4 майном, завдана моральна шкода, яка виникла від почуття безпомічності і розгубленості, просили стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1 000 грн. за втрату майна молота. 4 липня 2016 року повернувся в м. Кривий Ріг, на судове засідання 06.07.2016 року, вартість квитка 1967 грн., яка знецінена інфляцією. Індексує 1967 грн. х 9,9 x 99,7 x 101,8 x 102,8 x 101,8 x 100,9 = 2106,25 грн.

Подавши додатково заяву, просили: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 30 000 моральної шкоди за спричинення легких тілесних ушкоджень; на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 8 308,30 грн. за відрив від звичайних занять.

В обґрунтування додаткової заяви наводили наступне. Відповідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільних справах, стягнення боргу в іноземній валюті проводиться в гривневому еквіваленту по курсу Національного банку Украйни на день ухвалення рішення. Це справедлива указівка Верховного Суду направлена на компенсацію втрат сторони процесу від інфляції. Сама інфляція є наслідок спливу певного часу і знецінення грошей часом. Виходячи з принципу цивільного права справедливість (урахування інтересів сторін), вважала, свої втрати за відрив від звичайних занять знецінені часом, а тому просили суд погодитися стягнути з відповідача втрати за відрив від звичайних занять з мінімальної заробітної плати, яка діє в цей час, на день ухвалення рішення 3 200 грн. Виходили з того, що відповідач і сам суд понад 20 разів зривали судові засідання неявками до суду, безпідставними відкладеннями слухання справи. Справа в проваджені суду 3 роки, справа не розглянута протягом 1100 днів. Зі слів відповідача він платив судді Ан О.В., яка починала вести справу. За таких обставин справи, просили суд вести підрахунок втрат за відрив від звичайних занять з мінімальної заробітної плати, що діє на день ухвалення рішення суду. Всі попередні розрахунки робили з мінімальної заробітної плати, що існувала в 2016 році. Але суд не зміг розглянути справу протягом 3 років. Тому з попередніх заяв беруть лише часи відриву від звичайних занять. В заяві, що здано до суду 16 березня 2017 року визначились та просили суд за 436 год. 20 годин відриву від звичайних занять стягнути з відповідача на свою користь, відповідно ст. 85 ЦПК України 8308,30 грн. Після 5 квітня 2011 року, після спричинення йому, ОСОБА_2 ОСОБА_4 тілесних пошкоджень, почав відчувати дискомфорт, тепер мається хвороба на обох долонях. З того часу в нього, позивача, на 3 пальці правій долоні став розвиватися стенозірующий лігаментіт, а на лівій долоні виявлена контрактура дюпоітрена. Ці хвороби, як пояснив лікар, виникли від травм, які виникли після спричинення травм долонь. Для їх позбавлення потрібне оперативне лікування. Тому моральну шкоду за тілесні ушкодження збільшив з 5 000 до 30 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 186,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 150,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В порядку пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п.6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтями 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту субєктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до статті 16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Судом першої інстанції установлено, що 05 квітня 2011 року ОСОБА_2 намагався кабелем поміряти розмір ділянки відповідача, так як не був згоден з замірами, проведеними перед цим експертом, міряв розмір домоволодіння відповідача, користувався при проведенні замірів кувалдою, яка належала ОСОБА_3

05 квітня 2011 року відповідач, будучи незгоден з тим, що ОСОБА_2 здійснює заміри ділянки домоволодіння ОСОБА_4, наступив на кабель, став тягнути кабель на себе, а ОСОБА_2 не відпускав кабель, забіг за стовп, в який вперся руками та чинив супротив, і в цей момент ОСОБА_2 поранив об стовп та об кабель руки.

05 квітня 2011 року відповідач заніс до себе в дім кувалду, яку ОСОБА_2 залишив на вулиці і яка належала ОСОБА_3

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно заволодівши майном позивачки, завдав їй матеріальну та моральну шкоду, а тому позивачка обґрунтовано, відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, звернулася до суду за захистом її прав, порушених внаслідок заволодіння відповідачем її майном кувалдою.

Інші позовні вимоги суд вважав необґрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як передбачено статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

При цьому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним у справі доказам, які свідчать про характер, обсяг і тривалість страждань, яких зазнала позивачка у справі у зв'язку із діями відповідача, враховуючи її вік та особисте відношення до спірних відносин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо розміру моральної шкоди стягнутої на користь позивачки та вважає, що розмір моральної шкоди має бути збільшений з 150,00 грн. до 500,00 грн.

У іншій частині, колегія вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами, вислухавши показання свідків, застосувавши зазначені норми права, ухвалив обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач розповсюджував недостовірну інформацію стосовно існування в родині ОСОБА_3 в роки війни поліцая, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем по справі не доведено факту поширення відповідачем недостовірної інформації про нього, а також не доведений сам по собі факт саме «поширення» інформації відповідачем.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 40 Конституції України гарантує право громадян направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами статей 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди, наявність вини заподіювана шкоди.

Крім того, відповідно пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України 27 лютого 2009 № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, суд не в праві зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено факт розповсюдження недостовірної інформації з боку відповідача, а також не доказано, які саме моральні страждання та у звязку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації, то підстав для задоволення позовних вимог не має.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відмовив йому в задоволенні вимог про компенсацію витрат за відрив від звичайних занять, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі вимоги є необґрунтованими, оскільки не містять розрахунку компенсації за відрив від звичайних занять відповідно до Постанови КМУ від 27квітня 2006 року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожну фактичну годину відриву від звичайних занять.

Відповідно до вимог 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно статті 138 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що в пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін. Ще одне призначення обґрунтованості рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обовязок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обовязок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обовязок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнення моральної шкоди з 150,00 грн. до 500,00 грн.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 10 травня 2017 року у іншій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 10 травня 2017 року змінити в частині розміру стягнення моральної шкоди з 150,00 грн. до 500,00 грн.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 10 травня 2017 року у іншій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

ОСОБА_10