АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи: 759/290/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/863/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 р.

встановив:

у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за Договором кредиту №380/908/08-Ж від 27.03.2008 в сумі 119 328 дол. США, що становить 2 798 327 грн. 06 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову до неї та ОСОБА_4, а в частині вимог до ОСОБА_3 - залишити без розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_3 27.03.2008 р. було укладено Договір кредиту, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 124 000 дол. США, зі сплатою 12% річних на строк до 26.10.2027 р. Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, станом на 08.12.2015 утворилась заборгованість в сумі 119 328 дол. США, що становить 2 798 327 грн. 06 коп., та яка складається з: тіла кредиту - 99 234,37 дол. США, відсотків - 11 845,24 дол. США, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1 752,47 дол. США, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 6 496, 01 дол. США. Оскільки між ним та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 27.03.2008 р. на забезпечення виконання основного зобов'язання були укладені договори поруки, позивач просив стягнути суму заборгованості з позичальника та поручителів солідарно.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за Договором кредиту - не сплачувала щомісячні платежі, визначені в Графіку, який був підписаний позичальником в день укладення договору кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 119 328 дол. США, яку стягнув в солідарному порядку з позичальника та поручителів.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 525, 526, 549, 553, 554, 559, 1050, 1054 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_3 27.03.2008 було укладено Договір кредиту №380/908/08-Ж, за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 124 000 дол. США зі сплатою 12% на строк до 26.10.2027. Позичальник взяв на себе зобов'язання щодо щомісячної сплати ануїтетного платежу в розмірі 1 388 дол. США на погашення кредиту та нарахованих процентів за користування ним. Того ж дня позивачем було укладено з ОСОБА_4 Договір поруки №04/П-118 та з ОСОБА_5 - Договір поруки №04/П-119, згідно яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання Договору кредиту в солідарному порядку з позичальником.

18.06.2008 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Догвоір про внесення змін до Договору кредиту №№380/908/08-Ж від 27.03.2008, відповідно до якого було зменшено суму ануітетного платежу до 1 217 дол. США. 19.11.2008 між тими ж сторонами було укладено Договір №2 про внесення змін до Договору кредиту №380/908/08-Ж від 27.03.2008, відповідно до якого було збільшено суму ануітетного платежу до 1 323 дол. США та збільшено процентну ставку до 13,5% річних. 19.10.2009 між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду №3, відповідно до якої було змінено розмір ануітетного платежу до 1 339, 64 дол. США.

Доводи, викладені ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, щодо скасування рішення суду та залишення без розгляду вимог про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_3 через відсутність повноважень представника позивача на звернення до суду, є необґрунтованим, оскільки представником позивача при зверненні до суду було подано пакет документів, який був посвідчений та скріплений печаткою позивача, обсяг повноважень представника позивача був визначений в довіреності від 07.09.2015 та позовна заява була підписана уповноваженим представником позивача.

Посилання відповідача ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним, оскільки в наданому позивачем розрахунку зазначено, що останній платіж на погашення кредиту було сплачено позичальником 27.02.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Із настанням повної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В п. 4.1 Договору кредиту передбачено, що у разі прострочення позичальником термінів сплати ануітетених платежів, а також комісій, передбачених умовами цього договору, що визначені в Додатку №1 до нього, і є його невід'ємною частиною, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Нарахування неустойки (пені) здійснюється щоденно з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами до моменту сплати зазначеної заборгованості, але не більше одного року з моменту виникнення цієї заборгованості.

До суду позивач направив позовну заяву поштою 05.01.2016 р. Враховуючи умови Договору кредиту щодо погашення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування кредитом 27 числа щомісячно, позивач здійснив нарахування пені відповідно до розміру простроченої заборгованості та кредиту та процентам.

Крім того, є необґрунтованим посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за Договором кредиту, оскільки відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо невідповідності розміру сплачених коштів на погашення кредиту та процентів позичальником зазначеному у розрахунку, або розподілу сплачених коштів на погашення кредиту не у відповідності з умовами договору.

В п. 3.2.3 Договору кредиту сторонами було погоджено, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісій та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту, та/або процентів (ануітетного платежу) щонайменше на 30 календарних днів, або перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10 процентів, або несплати позичальником в терміни, встановлені цим договором більше однієї виплати по кредиту, яка перевищує 5 процентів загальної суми кредиту, та інших випадках, визначених в пунктах 3.2.3.4.-3.2.3.7.

Також не можуть бути підставою для відмови у стягненні суми заборгованості солідарно з позичальника та поручителя, посилання ОСОБА_5 на припинення поруки внаслідок збільшення обсягу її відповідальності та пропуск встановленого в ст. 559 ЦК України строку.

В ст. 553 ЦК України закріплено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В даному випадку в Договорі №2 про внесення змін до Договору кредиту від 19.11.2008 містяться підписи поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що свідчить про їх обізнаність та погодження з внесенням змін щодо розміру ануітетного внеску та збільшення розміру процентної ставки (а/с 162).

В ч. 4 ст. 559 ЦК України закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки №04/П-119 поручитель ОСОБА_5 зобов'язувалась перед кредитором у повному обсязі солідарно з позичальником відповідати за виконання його обов'язків, що випливають з укладеного між позичальником та кредитором Договору кредиту, зокрема, обов'язків щодо повернення кредиту, виплати процентів за кредитом, комісій, неустойки, в розмірі та на умовах, визначених Договором кредиту, а також відшкодування витрат кредитора. Зміст та розмір забезпечених порукою зобов'язань визначено в п. 1.2. Договору і є: повернення позичальником кредиту в сумі 124 000 дол. США, що має здійснюватись позичальником щомісячно, 27 числа рівними сумами грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 1 383 дол. США, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 26 жовтня 2027 р. на умовах, визначених Договором кредиту, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту.

Позивачем не змінювався строк виконання основного зобов'язання та не направлялась вимога про дострокове погашення заборгованості поручителю, строк виконання основного зобов'язання розрахований до 26 жовтня 2027 р. Враховуючи викладене, позивач з дотриманням умов Договору кредиту та Договору поруки, звернувся з вимогою про дострокове погашення суми кредиту, процентів і пені до позичальника та поручителя ОСОБА_5 і підстав вважати поруку ОСОБА_5 припинено немає.

Однак погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення суми заборгованості з поручителя ОСОБА_4 неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

В даному випадку, судова повістка про виклик ОСОБА_4 в судове засідання на 16.05.2016 р. повернулась до суду першої інстанції без вручення, а причиною повернення було вказано: «Адресат помер». Однак зазначена обставина судом першої інстанції була проігнорована і відповідним чином не перевірялась. Вирішуючи питання про ухвалення заочного рішення, суд першої інстанції вважав, що всі відповідачі були повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду справи.

До заяви про перегляд заочного рішення та до апеляційної скарги апелянтом було додано копію Свідоцтва про смерть ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки до суду з даним позовом позивач звернувся лише у січні 2016 р., до цього вимоги про погашення заборгованості до ОСОБА_4 не заявляв, дані правовідносини не допускають правонаступництва.

В ч. 1 ст. 377 ЦПК України закріплено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню, в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своє ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Таким чином, судом першої інстанції в частині вирішення вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення в цій частині слід залишити без змін.

В частині вирішення вимог до ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року скасувати в частині вирішення вимог до ОСОБА_4 та в цій частині закрити провадження.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 березня 2018 року.

Головуючий

Судді