Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
Провадження № 2/521/61/18
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Ардаковська А.О.,
Учасники справи:
Представник ОСОБА_2
Відповідач ПАТ «УкрСоцбанк»
Представник ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства«УкрСоцбанк» про визнання зобовязання припиненим, -
До Малиновського районного суду м. Однеси позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк», в якому просила визнати зобовязання за Договором невідновлювальної кредитної лінії №660/198-302 від 23 листопада 2007 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСоцбанк» припиненим, та вирішити питання про стягнення судових витрат.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСоцбанк» уклали Договір невідновлювальної кредитної лінії №660/198-302, за умовами якого ПАТ «Укрсоцбанк» відкрив позивачу кредитний ліміт у розмірі 4000000,0 доларів США, яким вона скористалась та отримала 3840000,0 доларів США. Кредит був забезпечений іпотеко нерухомого майна, а саме: дев'ятиповерховим корпусом заводоуправління, загальною площею 6261,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21. У вересні 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2011 року та Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2013 року позов Банку задоволено. 23 лютого 2015 року ПАТ «УкрСоцбанк» зареєстрував своє право власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8943252. ПАТ «Укрсоцбанк» не визнає припинення правовідносин між Сторонами, продовжує нараховувати заборгованість та вимагає від ОСОБА_1 сплати додаткового боргу.
Відповідно до п. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може за рішенням суду може здійснюватись шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Таким чином, законом прямо не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. При ухвалені рішення суди прийшли до висновку що до спірних правовідносин застосовуються ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», які регулюють позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом прийняття майна у власність. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Про те банк під час набуття права власності порушив вимоги вищевказаного закону та не виготовив оцінку майна, а використав оцінку, що була здійснена 04 жовтня 2011 року яка станом на момент набуття права власності втратила чинність. Через зазначені порушення, а також у звязку з різким ростом курсу доларів США (оскільки оцінка була виконана в гривні), суми списаної Банком заборгованості не відповідала дійсній вартості майна. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 600 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майні тощо). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.
Відповідач ПАТ «УкрСоцбанк» у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення на позов, в якому просив відмовити, посилаючись на те, щопогашення частини заборгованості відбулось у відповідності до судового рішення та черговості, встановленої сторонами умовами п. 2.11. Кредитного договору. Вартості іпотечного майна вистачило на погашення виключно простроченої заборгованості за нарахованими процентами за Кредитним договором. Способи задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки визначені частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», і зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на іпотеку (в межах вартості іпотечного майна), суди виходили із того, що положеннями частини другої статті 16 ЦК України, частиною третьою статті 33, статтю 36, частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення. Крім того, зазначений спосіб захисту прав іпотекодержателя передбачений умовами іпотечного договору від 28 листопада 2007 року.
Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось саме шляхом отримання рішення суду, а не шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодавця та/або реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі, Банк вважає безпідставними посилання позивача на ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Застосування ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає врегулювання спору саме у позасудовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, даний спір не було врегулювано у позасудовому порядку. Відтак, в даному випадку може йти мова про припинення іпотеки, відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а не припинення основного зобовязання за Кредитним договором. Статтями 598-609 ЦК України, передбачені підстави припинення зобов'язання. Посилання позивача на ст. 600 ЦК України необґрунтовані обставинами справи, оскільки припинення зобов'язання переданням відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. Відповідно до порядку, визначеному цією статтею, сторони доходять згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто здійснення тих дій, які становлять його зміст, боржник виконує якісь інші дії (передає інше майно, гроші тощо). Тобто, наприклад, замість добровільної передані предмета іпотеки Банку передається інше нерухоме або нерухоме та виплачуються гроші. Об'єктом відступного можуть бути гроші, інше майно (як рухоме, так і нерухоме) та інші відчужувані об'єкти цивільних прав (ст. 177 ЦК України), в тому числі результати робіт, послуги тощо. В якості відступного може виступити неустойка, що означає, що сторони договору можуть домовитися, що сума неустойки у тому розмірі, якого вона досягла на момент платежу, буде відступним і її сплата звільняє боржника від обов'язку виконати зобов'язання в натурі. Обов'язковість досягнення згоди щодо припинення зобов'язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди за загальними правилами оформлення змін до цивільно-правових договорів (ст. 654 ЦК України). Виходячи з обставинами справи та аналізу даної норми права (ст. 600 ЦК України), такий спосіб, як передання відступного, не застосовувався сторонами Кредитного договору при вирішенні спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з положень цивільного законодавства України, неналежне виконання боржником свого зобовязання не припиняє зобовязання. На сьогоднішній день заборгованість за Кредитним договором не погашена, а відтак основне зобовязання не припинено.
В подальшому у звязку з неодноразовою неявкою позивача в судове засідання, невиконання вимог експерта щодо проведення експертизи, представник відповідача надав заяву про слухання справи за його відсутністю, заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.
Позивач та її представник в судове засідання не зявилися.
Суд вирішив розглянути справу на підставі наданих доказів, які є в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних причин.
Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (зараз - Публічне акціонерне товариство«УкрСоцбанк») та ОСОБА_1 укладено Договір невідновлювальної кредитної лінії №660/198-302 від 23 листопада 2007 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, окремими частинами (Траншами), в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом у сумі 4000000,0 доларів США (чотири мільйони дол. США 00 цент.) зі сплатою: 14,5% річних за кредитом, отриманим в гривнях; 11,5% річних за кредитом, отриманим в Євро; 13,0% річних за кредитом, отриманим в доларах США, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 22 листопада 2012 року.
У звязку з невиконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, з метою стягнення заборгованості за Кредитним договором, Банк був змушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1, її фінансових поручителів: ОСОБА_7, ПП «Наше діло», майнових поручителів: ОСОБА_5, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за Кредитним договором.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2011 року у справі № 2/1519/20/11 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ПП «Наше діло», ОСОБА_5, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за Кредитним договором задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в розмірі: 31415475,98 гривень заборгованість за кредитом, 10553013,84 гривень заборгованість по відсоткам, 2225 417,99 гривень - сума пені, а всього 44193907,81 гривень, судом звернуто стягнення на предмет іпотеки девятиповерховий корпус, будови заводоуправління, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, шляхом визнання права власності на зазначене нерухоме майно за ПАТ «Укрсоцбанк».

В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_7, Приватне підприємство «Наше діло», ОСОБА_5, ОСОБА_4 про зобов'язання кредитора внести зміни та доповнення до Кредитного договору у примусовому порядку, в зв'язку з істотною зміною обставин - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2011 року в частині відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» скасовано та в цій частині постановлено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_7, Приватного підприємства «Наше діло» заборгованість за кредитним договором 3105675,81 гривень на користь ПАТ «Укрсоцбанк». В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відхилено касаційну скаргу ОСОБА_4, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2011 року в частині, яка не скасована апеляційним судом та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2013 року залишено без змін.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, за клопотанням ОСОБА_1 було проведено судову будівельно-технічну експертизу, в рамках якої визначено ринкову вартість предмета іпотеки та яка, відповідно до висновку експертизи, становила 41088232,0 гривень.

23 лютого 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки (девятиповерховий корпус, будова заводоуправління, загальною площею 6261,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21).

Погашення частини заборгованості відбулось у відповідності до судового рішення та черговості, встановленої сторонами умовами п. 2.11. Кредитного договору. Вартості іпотечного майна вистачило на погашення виключно простроченої заборгованості за нарахованими процентами за Кредитним договором.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Разом з тим, частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положеннями ч. 1 ст. 574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Способи задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки визначені частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», і зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на іпотеку (в межах вартості іпотечного майна), суди виходили із того, що положеннями частини другої статті 16 ЦК України, частиною третьою статті 33, статтю 36, частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення.

Крім того, зазначений спосіб захисту прав іпотекодержателя передбачений умовами іпотечного договору від 28 листопада 2007 року.

Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось саме шляхом отримання рішення суду, а не шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодавця та/або реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі, суд вважає безпідставними посилання позивача на ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Застосування ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає врегулювання спору саме у позасудовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, даний спір не було врегулювано у позасудовому порядку.

Відтак, в даному випадку може йти мова про припинення іпотеки, відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а не припинення основного зобовязання за Кредитним договором.

Статтями 598-609 ЦК України, передбачені підстави припинення зобов'язання, зокрема: - зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598); - припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598); - зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599); - зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), (ст. 600); - зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог (ч. 1 ст. 601); - зарахування у разі заміни кредитора (ст. 603); - припинення зобов'язання за домовленістю сторін (ст. 604), прощенням боргу (ст. 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606), неможливістю його виконання (ст. 607), смертю фізичної особи (ст. 608), ліквідацією юридичної особи (ст. 609).

Посилання позивача на ст. 600 ЦК України необґрунтовані обставинами справи, оскільки припинення зобов'язання переданням відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. Відповідно до порядку, визначеному цією статтею, сторони доходять згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто здійснення тих дій, які становлять його зміст, боржник виконує якісь інші дії (передає інше майно, гроші тощо). Тобто, наприклад, замість добровільної передані предмета іпотеки Банку передається інше нерухоме або нерухоме та виплачуються гроші. Об'єктом відступного можуть бути гроші, інше майно (як рухоме, так і нерухоме) та інші відчужувані об'єкти цивільних прав (ст. 177 ЦК України), в тому числі результати робіт, послуги тощо. В якості відступного може виступити неустойка, що означає, що сторони договору можуть домовитися, що сума неустойки у тому розмірі, якого вона досягла на момент платежу, буде відступним і її сплата звільняє боржника від обов'язку виконати зобов'язання в натурі. Обов'язковість досягнення згоди щодо припинення зобов'язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди за загальними правилами оформлення змін до цивільно-правових договорів (ст. 654 ЦК України).

Виходячи з обставинами справи та аналізу даної норми права (ст. 600 ЦК України), такий спосіб, як передання відступного, не застосовувався сторонами Кредитного договору при вирішенні спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 7.3. Кредитного договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобовязань за договором.

Виходячи з положень цивільного законодавства України, неналежне виконання боржником свого зобовязання не припиняє зобовязання.

На сьогоднішній день заборгованість за Кредитним договором не погашена, про що свідчить довідка, а відтак основне зобовязання не припинено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, виконання якої доручено судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлене таке питання:1. Яка ринкова вартість нерухомого майна, а саме: девятиповерхового корпусу заводоуправління, загальною площею 6261,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, на момент набуття ПАТ «УкрСоцбанк» права власності 23 лютого 2015 року?

До суду надійшла справа з повідомленням експертної установи про неможливість проведення експертизи, у звязку із не оплатою вартості експертизи ОСОБА_1.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСоцбанк» про визнання зобовязання припиненим необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 16, 177, 509, 525, 526, 546, 574, 575, 598 - 609, 625, 654 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 12, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 13, 141, 263, 265, 268, 272, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСоцбанк» про визнання зобовязання припиненим відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 01 червня 2018 року.

Суддя В.К.Гуревський