ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 361/2739/16-ц

провадження № 61-13993св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Житлово-будівельний кооператив «Ярославський»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Ярославський», подану його представником Беженцевим ФедоромВолодимировичем, на рішення апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Ярославський» (далі - ЖБК «Ярославський») про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею і відповідачем 28 жовтня 2014 року та 5 лютого 2015 року укладено два договори про сплату пайових внесків за номерами 149-5-10-14 і 149К-4/5-02-15 відповідно, згідно з якими кооператив зобов'язався за рахунок пайових внесків учасників та інших асоційованих членів організувати будівництво житлового будинку і здати його в експлуатацію у строк до 30 червня 2015 року. Встановлені договорами пайові внески вона сплатила у повному обсязі.

Вказує, що ЖБК «Ярославський» прострочив введення об'єкта будівництва в експлуатацію на п'ять повних місяців, тому зобов'язаний сплатити передбачений пунктом 8.2.1 договорів про сплату пайових внесків штраф у розмірі 1 000 гривень за кожен місяць прострочення, всього 10 000 гривень.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року, ухваленим у складі судді Сердинського В. С., у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» зупинено нарахування і стягнення з забудовника штрафних санкцій, передбачених договорами, якщо визначений термін прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію переноситься на строк, менший ніж на 18 місяців.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року скасовано і ухвалено нове про задоволення позову. Стягнено з ЖБК «Ярославський» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10 000 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин встановлені статтею 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» обмеження щодо стягнення штрафних санкцій не діяли, оскільки відповідно до частини першої цієї статті її дія встановлена до 1 січня 2013 року.

У листопаді 2016 року ЖБК «Ярославський» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що ОСОБА_4 не довела припинення дії обмежень, встановлених статтею 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», на час існування спірних правовідносин.

На офіційному сайті Верховної Ради України відсутні відмітки про нечинність чи припинення або обмеження дії положень статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» щодо зупинення нарахування забудовникам штрафних санкцій, передбачених договорами, та стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 грудня 2016 відкрито касаційне провадження у справі. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2016 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких послалася на безпідставність її доводів. Зазначила, що у статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» прямо встановлений період її дії, а саме до 1 січня 2013 року. Договори про сплату пайових внесків укладені нею з відповідачем у 2014 і 2015 роках, а з позов про стягнення штрафу пред'явлений у 2016 році, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано не застосував положення вказаної статті до спірних правовідносин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 28 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 і ЖБК «Ярославський» укладено договір про сплату пайових внесків № 149-5-10-14, відповідно до умов якого позивач зобов'язалась сплатити кооперативу пайові внески у порядку та розмірах, передбачених договором, а кооператив за рахунок пайових внесків учасників і інших асоційованих членів зобов'язався організувати будівництво житлового будинку і здати його в експлуатацію не пізніше 30 червня 2015 року, а також передати учаснику профінансоване нею приміщення та документи, необхідні для реєстрації права власності.

Відповідно до пунктів 1.1.1, 1.1.2 цього договору об'єктом будівництва є житловий будинок АДРЕСА_1 на п'ятому поверсі будинку загальною площею 66,74 кв.м.

5 лютого 2015 року між ОСОБА_4 і ЖБК «Ярославський» укладено договір про сплату пайових внесків № 149К-4/5-02-15, відповідно до умов якого позивач зобов'язалась сплатити кооперативу пайові внески в порядку фінансування будівництва іншого приміщення у цьому ж будинку - кладової між четвертим і п'ятим поверхами за ліфтовою шахтою загальною площею 3,6 кв.м, а кооператив зобов'язався організувати будівництво житлового будинку і здати його в експлуатацію не пізніше 30 червня 2015 року, а також передати учаснику профінансоване нею приміщення та документи, необхідні для реєстрації права власності.

Згідно з пунктом 8.2.1 договорів про сплату пайових внесківу випадку порушення кооперативом строку введення будинку в експлуатацію, визначеного пунктом 7.4.3 цього договору, кооператив зобов'язується сплатити учаснику неустойку у формі штрафу у розмірі 1 000 гривень за кожний повний календарний місяць затримки. Зазначену цим пунктом неустойку кооператив зобов'язується сплатити учаснику протягом трьох календарних днів з моменту пред'явлення учасником вимоги про її сплату.

У пункті 7.4.3 договорів сторони погодили, що кооператив зобов'язується здійснити будівництво об'єкта будівництва та забезпечити його прийняття до експлуатації у строк до 30 червня 2015 року.

З декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № КС1 від 23 грудня 2015 року, апеляційний суд встановив, що об'єкт будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1 прийнятий до експлуатації 23 грудня 2015 року.

13 січня 2016 року ОСОБА_4 направила ЖБК «Ярославський» вимогу про сплату неустойки, на яку відповідач відповів відмовою, мотивуючи її тим, що з цією вимогою вона звернулася після введення будинку в експлуатацію.

16 березня 2016 року ОСОБА_4 повторно направила відповідачу вимогу про сплату неустойки, у виконанні якої їй відмовлено.

26 квітня 2016 року позивач втретє направила ЖБК «Ярославський» вимогу про сплату неустойки у вигляді штрафу.

Апеляційним судом також встановлено, що вимоги ОСОБА_4 щодо сплати неустойки не виконані; факт їх отримання представник ЖБК «Ярославський» визнає.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення його виконання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610, 612 ЦК України).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У частині четвертій статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким встановлено основні принципи стимулювання розвитку будівельної та суміжних галузей в умовах світової фінансової кризи, визначено, що нарахування та виплата забудовником штрафних санкцій, передбачених договорами, та стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, на строк дії цієї статті не здійснюється. Ця заборона не застосовується, якщо визначений термін прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва переноситься більше ніж на 18 місяців.

Строк дії зазначеної статті установлений до 1 січня 2013 року.

З поданих доказів суд апеляційної інстанції встановив, що договори про сплату пайових внесків сторони уклали у 2014 і у 2015 роках, а житловий будинок АДРЕСА_1 прийнятий до експлуатації 23 грудня 2015 року, тобто правовідносини щодо виконання договорів виникли після закінчення строку, установленого у статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва».

Оскільки ЖБК «Ярославський» порушив визначений у пунктах 7.4.3 договорів про сплату пайових внесків строк будівництва будинку і прийняття його до експлуатації, суд апеляційної інстанції правильно застосовував до спірних правовідносин положення статей 525, 610-612 ЦК України і обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача передбачену договором неустойку за прострочення виконання зобов'язань.

Доводи заявника про те, що частина четверта статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» є чинною на момент існування спірних правовідносин, так як жодних відміток на офіційному сайті Верховної Ради України щодо її нечинності немає, відхиляються касаційним судом.

Заявник помилково ототожнює поняття нечинності статті і закінчення строку, протягом якого діють визначені відповідною статтею обмеження.

З метою стабілізації будівництва і стимулювання розвитку будівельної та суміжних галузей в умовах світової фінансової кризи законодавцем впроваджено ряд заходів з підтримки будівельної галузі та житлового будівництва.

Строк, протягом якого вказані заходи діють, установлений у статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», - до 1 січня 2013 року.

У частині четвертій цієї статті зазначено, що не здійснюється нарахування та виплата забудовником штрафних санкцій, передбачених договорами, у зв'язку з простроченням прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва на строк дії цієї статті.

Таким чином, законодавець чітко визначив як строк, протягом якого діють обмеження щодо нарахування і стягнення з забудовника штрафних санкцій, так і строк дії у цілому статті, в якій ці обмеження закріплені.

За таких обставин доводи заявника про те, що передбачена статтею 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» заборона щодо нарахування і стягнення штрафних санкцій діяла на час виникненні спірних правовідносин помилкові.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_4 у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, не надала доказів на підтвердження припинення дії статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», є безпідставними.

Згідно з закріпленим цивільним процесуальним законодавством обов'язком з доказування кожна сторона повинна надати докази на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дією закріпленого у статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» обмеження щодо нарахування штрафних санкцій свої заперечення щодо їх сплати обґрунтовує ЖБК «Ярославський», тому саме на відповідача покладається обов'язок із доведення того, що вказана стаття діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, дія норми права у часі не може трактуватися як обставина справи, що підлягає доказуванню сторонами, оскільки визначення закону, на підставі якого вирішується справа, здійснюється судом.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання.

Оскільки касаційну скаргу ЖБК «Ярославський» залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2016 року.

Керуючись статтями 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Ярославський», подану його представником Беженцевим ФедоромВолодимировичем, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик