Справа № 310/1421/18
2/310/1235/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Мирошниченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3І.) до ОСОБА_4 (представник відповідача ОСОБА_5М.) про вселення, заборону вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про вселення у якому зазначила, що 05.09.2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який 29.12.2014 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області розірвано. Від шлюбу в них 14.02.2010 року народилася донька. За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2011 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка рішенням суду визнана спільною сумісною власністю і за нею визнано право власності на її 1/2 частину. Після розірвання шлюбу, вона разом з донькою змушена була переїхати до батьків, а відповідач залишився проживати в сумісно нажитій квартирі. Після винесення рішення суду та державної реєстрації за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 вона намагалася вселитися в квартиру, але відповідач відмовився впускати її в квартиру і вона змушена була звернутися 16.01.2018 року до Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про перешкоди зі сторони ОСОБА_4 в користуванні квартирою. Просила усунути перешкоди в користуванні 1/2 частиною квартири шляхом її вселення в квартиру №7, розташовану по вул. К.Лібкнехта,5 в м. Бердянську Запорізької області та заборонити ОСОБА_4 чинити перешкоди в користуванні квартирою.

ОСОБА_1 та її представники в судове засідання не зявились, позивач та її представник ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились без поважних причин.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 01 липня 2011року ОСОБА_4 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13 липня 2017 року квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири №7 в будинку №5 по вул. К.Лібкнехта,5 в м. Бердянську Запорізької області (а.с.9-11). Із витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 11.08.2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири №7 в будинку №5 по вул. К.Лібкнехта,5 в м. Бердянську Запорізької області (а.с.14).

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Стаття 150 ЖК УРСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Перешкоди зі сторони відповідача у користуванні позивачем квартирою №7 в будинку №5 по вул. К.Лібкнехта,5 в м. Бердянську Запорізької області підтверджується висновком про результати розгляду звернень громадян від 24.01.2018 року. Так ОСОБА_4 пояснив працівникам Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, що він не бажає проживати разом з колишньою дружиною, у звязку чим змінив замки на вхідних дверях (а.с.16-17).

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини спірної квартири, а відповідач робить їй перешкоди в користуванні цим майном, тому вимоги про вселення підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про заборону ОСОБА_4 чинити перешкоди в користуванні квартирою, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною другою ст. 16 ЦК України визначено конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів, якими може скористатися позивач при зверненні з позовом до суду.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Але, звертаючись з позовом до суду позивач не звернув уваги, що такий спосіб захисту як заборона здійснювати дії не передбачений законом.

Крім того, вимога заборонити чинити перешкоди позивачу в користуванні квартирою в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а не передбачуване, можливе порушення. Рішення суду не може прийматись як застереження від будь-яких порушень в майбутньому, та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні можливі порушення, суперечить чинному законодавству.

Суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги про заборону ОСОБА_4 чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, ст. ст. 317,383,391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про вселення задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог про заборону ОСОБА_4 чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою №7 по вул. К.Лібкнехта,5 в м. Бердянську Запорізької області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 31.05.2018 року.

Суддя