Справа № 522/1853/18
Провадження № 2/522/5159/18
19 березня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,
за участю секретаря Іскрич В.В.
розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-
У лютому 2018 року ОСОБА_1. звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно якої просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна 3/25 частини житлового будинку літера «А», розшташованного за адресою: вул.. Балківська (колишня Фрунзе), 83, в місті Одесі, загальною площею 33,8 кв.м, яка складається з наступних приміщень: 1.1 житлова, 1.2- житлова; 1.3 кухня, укладений 17 листопада 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на Одеській товарній біржі та зареєстрований в ОМБТІ в кн.. 13 доп. 72 під №2436 від 30 листопад 1994 року та визнати за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно 3/25 частини житлового будинку літера «А», розшташованого за адресою: вул.. Балківська (колишня Фрунзе), 83, в місті Одесі, загальною площею 33,8 кв.м, яка складається з наступних приміщень: 1.1 житлова, 1.2- житлова; 1.3 кухня
При цьому посилаючись на те, що вона 17 листопада 1994 року на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_2 від імені якого на підставі довіреності від 17.08.1992 року діяв ОСОБА_3 3/25 частини житлового будинку літера «А», розшташованого за адресою: вул.. Балківська (колишня Фрунзе), 83, в місті Одесі. Договір купівлі-продажу № 5634 від 17.11.1994 року, був посвідчений та зареєстрований на Одеській товарній біржі нерухомості. Придбана кватира була зареєстрована у ОМБТІ, про що в 30.11.1994 року року в книзі 13 доп. на стор. 72 зроблений реєстровий запис № 2436.
Позивач до суду надав заяву,якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не зявилися про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
17 листопада 1994 року на товарній біржі «Одеська товарні біржі» між продавцем ОСОБА_2 від імені якого на підставі довіреності від 17.08.1992 року діяв ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 5634, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а позивач купила 3/25 частини житлового будинку літера «А», розшташованного за адресою: вул.. Балківська (колишня Фрунзе), 83, в місті Одесі, загальною площею 33,8 кв.м, яка складається з наступних приміщень: 1.1 житлова, 1.2- житлова; 1.3 кухня.
У листопаді 1994 року право приватної власності на вказану квартиру у встановленому порядку було зареєстровано за позивачем у ОМБТІ, реєстровий запис в книзі 13 доп. на стор. 72, № 2436.
З позову та вказаного договору вбачається, що умови вказаного договору Позивач виконав у повному обсязі та передав на користь Відповідачки грошові кошти за вказану квартиру у розмірі 2032271 крб. Відповідач також виконав умови зазначеного договору.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.
Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як встановлено судом, на даний час Позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1995 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права Позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.
Після всебічного, повного дослід ження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 13, 76-80, 81,223, 247, 274-275, 280-281 ЦПК України, ст.ст.. 47 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.); ст.ст.. 16, 220, 319, 328, 638, 655 ЦК України (у редакції 2017 року), суд ,-
Позов ОСОБА_1 (адреса: м. Одеса, вул. Балківська, 83) до ОСОБА_2 (адреса: м. Одеса, вул. Балківська, 83), ОСОБА_3 (адреса: м. Одеса, вул. Балківська, 83) про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна 3/25 частини житлового будинку літера «А», розшташованного за адресою: вул.. Балківська (колишня Фрунзе), 83, в місті Одесі, загальною площею 33,8 кв.м, яка складається з наступних приміщень: 1.1 житлова, 1.2- житлова; 1.3 кухня, укладений 17 листопада 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на Одеській товарній біржі та зареєстрований в ОМБТІ в кн.. 13 доп. 72 під №2436 від 30 листопад 1994 року.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно 3/25 частини житлового будинку літера «А», розшташованого за адресою: вул.. Балківська (колишня Фрунзе), 83, в місті Одесі, загальною площею 33,8 кв.м, яка складається з наступних приміщень: 1.1 житлова, 1.2- житлова; 1.3 кухня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Повний текст рішення суду складено 19.03.2018 року.
Суддя: А.Ю. Бойчук