Справа № 2/2218/5967/11
УХВАЛА

11 квітня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Конопко А.П.

за участі державного виконавця Кіт А.М.

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця, -

встановив:

15.11.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність державного виконавця та просить поновити йому строк на подання скарги на бездіяльність державного виконавця і зобовязати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області вчинити дії щодо зняття арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3 та інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, які були вжиті щодо зведеного виконавчого провадження №41982871.

На обґрунтування скарги він вказав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області з 2012 року по 19.11.2015 року перебувало зведене виконавче провадження №41982871 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» коштів у сумі 16876733,31 грн. на виконання рішень Хмельницького міськрайонного суду.

Зведене виконавче провадження було завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 19.11.2015 року, виконавчий документ повернуто стягувану. Вказаний пункт Закону в редакції станом на 19.11.2015 року передбачав, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3

При винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не було знято арешт з рухомого та нерухомого майна боржника.

Всю цю інформацію йому стало відомо з відповіді на його заяву надіслану з управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області №С-695/2/09-22/24/3782 від 01.11.2017 року. Будь-яких постанов від державного виконавця на його адресу не надходило. Вказану вище відповідь він отримав поштою 06.11.2017 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті. Також було зазначено, що у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту з майна.

При винесені постанови від 19.11.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не було дотримано вимог п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 року, яка передбачає, що у постанові про закінченні виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документу до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Скаржник в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в судовому засіданні вказав, що вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, крім того зазначив, що у скаржника пропущений строк на оскарження дій державного виконавця оскільки йому було відомо про відмову у знятті арешту з відповідді відділу примусового виконання рішень від 26.07.2017 року.

Представник ОСОБА_1, який є процесуальним правонаступником ПАТ «ВТБ», у справі за позовом ПАТ «ВТБ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованності, в судовому засіданні вказав, що вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області з 2012 року по 19.11.2015 року перебувало зведене виконавче провадження №41982871 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» коштів у сумі 16876733,31 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованнності, а саме за виконавчим листом №2-5967/11 р від 27.02.2012 року, стягувача ПАТ «ВТБ Банк» замінено на стягувача ОСОБА_1.

24.10.2012 року державний виконавець Кіт А.М. виніс постанову про накладення арешту на майно боржника (ОСОБА_3А.) та оголошення заборони його відчудження.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_5 виконавчий лист №2-5967/11 виданий 27.02.2012 року повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 , ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі №2-5967/11, на виконання якого видано вищевказаний виконавчий лист не виконане.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 19.11.2015 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 19.11.2015 року) передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 19.11.2015 року) виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 19.11.2015 року) у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України , цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_5 є правомірними, а скарга такою, що не підлягає виконанню.

Керуючись Законому України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: