Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"17" квітня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі з 10 січня 2009 року. Від вказаного шлюбу мають спільну дитину -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні відносини між ними припинилися в 2014 році та після цього син залишився проживати разом з нею. Дитина знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивачки, в той час як відповідач по справі участі у вихованні сина не приймає. З відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини, між тим на теперішній час має місце заборгованість з їх виплати. Батько дитини не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, чим порушує її права. Позивачка має намір виїхати разом з дитиною за межі України для її оздоровлення. У зв'язку з викладеним просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Російської Федерації без згоди батька в наступні періоди: з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 20 жовтня 2018 року по 10 листопада 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року.

В судовому засіданні позивачка підтримада позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивачки, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району Бартош Н.О., в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки періоди виїзду за межі України, зазначені позивачкою в позовних вимогах, співпадають із шкільними канікулами.

Суд, допитавши сторони, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва шлюб, 10 січня 2009 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уклали шлюб в Іллічівському відділі РАЦС ММУЮ в Донецькій області, актовий запис № 03. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_2».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, батьками дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть, дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишився проживати разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

З відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, між тим, на теперішній час наявна заборгованість з їх виплати.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

У відповідності до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За правилами ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно із ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ч.1, ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що випливає з ч.2 ст.150 СК України. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (57-95-п) (у ред.. постанови КМУ від 25 серпня 2010 року №724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до абзацу другого п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутність згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон, узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон, і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 141,150,155,157 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Кальміуському району, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька- задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Дерсове Тельманівського району Донецької області, громадянці України, тимчасовий виїзд за кордон з неповнолітнім сином ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м.Маріуполі Донецької області, без згоди батька дитини ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року, який народився в с.Степовому Антрацитівського району Луганської області, в період часу з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року, з 20 жовтня 2018 року по 10 листопада 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року включно до Російської Федерації.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва