Провадження № 2/761/5335/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Макаренко І.О.

при секретарі Триндюк А.М.,

за участю:

представник позивача Путієнко Є.В.,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в загальному позовному проваджені цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державно-експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комелія» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення способу реалізації майна, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд: в рахунок погашення наявної станом на 24.01.2018 р. перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за Кредитним договором від 28.07.2016 №161116К2 та кредитним договором від 28.07.2016 №161116К3, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди від 25.12.2014 №161114N5 у розмірі 3 404 595,75 доларів США та 33 456 134,01 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 23.12.2016 №161116Z13, укладеним між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенець О.М. 23.12.2016 та зареєстрованим в реєстрі за №1228, а саме: нежилі приміщення (в літ.А) з №1 по №19 (групи приміщень №417), загальною площею 252,20 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням боржником зобов'язань за генеральною кредитною угодою від 25.12.2014 №16111N5 із змінами і доповненнями, яка забезпечена іпотечним договором від 23.12.2016 №161116Z13.

В судовому засіданні, судом було поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження, у зв'язку з непідвідомчістю розгляду зазначеної справи в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував щодо закриття провадження у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував що закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень статей 572, 574, 575, 626 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов'язання.

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічна правова позиції викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 р. ( справа №910/1733/18).

Статтею 417 ЦПК України визначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що провадження по справі Публічного акціонерного товариства «Державно-експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комелія» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення способу реалізації майна підлягає закриттю.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за Публічного акціонерного товариства «Державно-експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комелія» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення способу реалізації майна - закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної вимоги повинен відбуватися в порядку госоподарського судочинства.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: