КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа №759/4036/18

провадження №22-ц/824/1502/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Шкоріної О.І., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Синявського Д.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олександрович

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Далії Сергія Олександровича

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року у складі судді Сенько М.Ф.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олександровича про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31200312 від 02 вересня 2016 року 09:54:49, що прийняте приватним нотаріусом Швецем Р.О., яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, за ПАТ КБ «Приватбанк».

08 травня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1, яку зареєстровано на відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначав, що 31 серпня 2016 року до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер: 31200312 від 02 вересня 2016 року 09:54:49, що прийняте приватним нотаріусом Швецем Р.О.

Уважав, що таке рішення прийнято з грубим порушенням ЦК України та Закону України «Про іпотеку», оскільки іпотекодержатель жодної вимоги про усунення порушень кредитного договору, а також повідомлення про перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки всупереч умовам іпотечного договору на адресу позивача не направляв.

Окрім того, указував на наявність порушень умов кредитного договору, укладеного між сторонами, що було предметом розгляду у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними.

Звертав увагу на те, що у Святошинському районному суді м. Києва перебуває на розгляді справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення, а тому уважає, що існує реальна загроза, що під час розгляду даної справи відповідачем можуть бути вчинені й інші дії, в тому числі, і щодо відчуження спірного майна, у зв'язку з чим це може створити вкрай негативні наслідки для позивача і може скластися така ситуація, за якою розгляд даної справи взагалі втратить сенс, а права позивача будуть порушені.

Уважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року заяву представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 03 липня 2018 року представник відповідача Далія С.О. подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу та відмовити у накладенні арешту у порядку забезпечення позову, оскільки уважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Мотивуючи вимоги, вказує на те, що заява представника позивача про забезпечення позову всупереч вимогам статті 151 ЦПК України обґрунтована фактично лише наявністю спору між сторонами та не містить конкретних обставини, які б давали можливість суду здійснити відповідні заходи забезпечення позову, а будь-яке інше мотивування прийнятого рішення в ухвалі відсутнє.

Посилається на те, що спір ініційовано саме позивачем, а факти обставин, викладених у позовній заяві, є невстановленими та потребують принаймні дослідження у судовому засіданні.

04 жовтня 2018 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, в якому вона просить суд відмовити у задоволені апеляційної скарги відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», зазначаючи, що доводи апелянта засновані на хибному тлумаченні вимог закону, а судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

30 жовтня 2018 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_7 задоволено, судове засідання призначено в режимі відеоконференції, доручено Вижницькому районному суду Чернівецької області забезпечити проведення судового засідання за участю представника позивача ОСОБА_7, призначеного на 06 листопада 2018 року на 12 год. 30 хв., в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом, зазначено про необхідність з'явитись ОСОБА_7 в судове засідання, призначене на 06 листопада 2018 року на 12 год. 30 хв., до Вижницького районного суду Чернівецької області.

Представник відповідача в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, проти апеляційної скарги заперечувала та просила відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 149, 150, 153 ЦПК України та виходив з наявності підстав уважати, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Посилання апелянта на невідповідність заяви про забезпечення позову пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України, а саме на необґрунтованість заяви, є безпідставними, оскільки, мотивуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник вказав причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об'єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зазначивши, що відповідач, який на даний час є власником спірної квартири, має намір виселити позивача, а тому існує реальна загроза, що відповідач може вчинити й інші дії, в тому числі, і щодо відчуження даного майна.

Викладені обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки № К2S4GK00260043 від 17 травня 2007 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, власником спірної квартири загальною площею 60 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ПАТ КБ «Приватбанк».

Заходи ж забезпечення позову спрямовані на тимчасове обмеження відчуження відповідачем квартири у зв`язку з тим, що невжиття таких заходів, як накладення арешту на майно, що належить відповідачу може істотно ускладнити та унеможливити виконання майбутнього рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчуження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі &q?к ;Руїс Торіха проти Іспанії&quмо; (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303-А, п. 29).

За таких обставин аргументи апеляційної скарги представника відповідача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову, не спростовують правильних висновків суду щодо наявності спору між сторонами про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а визнання вказаного представником позивача способу забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Далії Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.І. Шкоріна

Л.Д. Махлай