Ухвала

27 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 572/2135/15-ц

провадження № 61-5504зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М., (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., розглянув матеріали заяви публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про перегляд Верховним Судом рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИВ

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У червні 2015 року публічне акціонернетовариство«Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку за адресою: Рівненська області, м. Сарни, вул. Дундича 24, урахунок погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 50 174долари 09 центів США, яка складається із:29 256 доларів 14 центів США - заборгованість за кредитом, 15 933долари 55 центів США - пеняза прострочення тіла кредиту, 2 236доларів 12 центів США - пеня за прострочення сплати процентів, 2 236 доларів 10центів США - 3% річних від простроченої суми за тілом кредиту, 422 долари 18 центів США - 3% річних від простроченої суми зі сплати процентів; та про виселення з іпотечного будинку.

Вимоги обґрунтовано тим, що 18 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_5укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі47 тис. доларів США зі сплатою13,00 % річних на строк до 17 квітня 2017 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено іпотекою, в яку ОСОБА_4 передав банку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку за адресою: Рівненська області, м. Сарни, вул. Дундича 24.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитом рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2010 року у достроковому порядку стягнуто із солідарних боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 315 682 грн 55 коп.

Разом з тим, рішення суду боржником виконано не у повному обсязі, тіло кредиту позичальником повністю не повернуто, у зв'язку з чим продовжилося нарахування процентів та пені, що було підставою для звернення із даним позовом.

Рішенням Сарненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності для звернення до суду із позовом.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено по суті позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково, рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року скасовано, а рішення Сарненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року залишено в силі.

18 грудня 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судового рішення) підстав, посилаючись при цьому на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року та 19 квітня 2017 року та постанову Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

На підставі підпункту 1 пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначена заява передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи заявника про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд касаційної інстанції виходив з того, що відлік позовної давності за вимогами банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення почався із дати набрання законної сили рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2010 року (яким у достроковому порядку стягнуто із солідарних боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором) - 05 квітня 2011 року, а тому у червні 2015 року позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом.

У наданій заявником для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року суд виходив з того, що наявність судового рішення про звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості, за відсутності реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин та не перешкоджає кредитору звернутись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та врахувавши, що позовна давність встановлена за домовленістю сторін у кредитному договорі у п'ять років, погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому вважав, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, ототожнивши вимогу про погашення простроченої заборгованості з вимогою про дострокове стягнення боргу.

Зі змісту наданої для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року вбачається, що судом застосовано строк позовної давності до заборгованості по пені та відсотках в один рік згідно зі статтею 258 ЦК України, який щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, та відмовлено у застосуванні статті 257 ЦК України, оскільки у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначений - 02 серпня 2027 року.

У постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, на яку посилається заявник у своїй заяві, міститься правова позиція про те, що судам слід ураховувати вимоги статті 261 ЦК України, відповідно до якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України(у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судового рішення) підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Таким чином, у судових рішеннях, наданих для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно статті 360 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Таким чином, у допуску до провадження справи за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку за заявою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про перегляд рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, статтями 353, 355, 360 ЦПК України ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судового рішення), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку за заявою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про перегляд рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун

Н.О. Антоненко

В.І. Крат