Ухвала

Іменем України

02 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 521/14262/17

провадження № 61-39190ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилася справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Ідея Банк» та ОСОБА_4

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2018 року позов ТОВ «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

При постановленні ухвали про залишення позову без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що до початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшло заперечення проти вирішення спору в суді з тих підстав, що сторони перебувають у договірних відносинах між собою, і в пункті 6.5 кредитного договору, зазначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, чи випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2018 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2018 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що за наявності третейського застереження лише у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок на звернення до третейського суду, і для такого звернення потрібна наявність волі лише сторін договірних відносин, а тому ухвала суду першої інстанції суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню.

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2018 року та залишити в силі ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2018 року, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що згідно пункту 6.5 кредитного договору ТОВ «Нью Файненс Сервіс» має право звернутися до Третейського суду, оскільки ця угода є дійсною, не втратила чинність і може бути виконана. Вважає, що оскільки до суду був поданий позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, ці правовідносини не входять до переліку справ, що не можуть бути розглянуті третейським судом.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення наявного у ній недоліку щодо сплати судового збору.

Вимоги ухвали заявником виконані - недолік, зазначений в ухвалі, усунуто.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № М56.935.70671, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 21 903,00 грн строком на 30 місяців під 26.0000 % річних.

Пунктом 6.5 зазначеного кредитного договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, чи випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду.

30 вересня 2015 року був укладений договір факторингу між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье».

28 лютого 2017 року ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» уклало договір факторингу з ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Нью Файненс Сервіс».

Станом на 28 лютого 2017 року заборгованість за кредитним договором становила 62 153,19 грн.

Згідно з частиною першою статті 21 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Пунктом 6 частини першої статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Виходячи з того, що ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», кредитний договір з ОСОБА_4 не укладало і не є стороною кредитних відносин, а право грошової вимоги за кредитним договором № М56.935.70671 набуло на підставі укладеного 28 лютого 2017 року договору факторингу, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що умови, викладені в пункті 6.5 вказаного кредитного договору, на нього не поширюються, оскільки до нього перейшло право вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, укладеним 16 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4

Цей факт підтверджується пунктами 1.1 та 1.2 договору факторингу від 28 лютого 2017 року № 28/02-1, за якими на умовах цього договору Клієнт відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору) з 28 лютого 2017 року права вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 28 лютого 2017 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за оплату. Фактор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від боржників належного виконання ними зобов'язань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Права кредитора за кредитними договорами переходять до Фактора за виключенням права на здійснення Клієнтом договірного списання з рахунку/рахунків боржників, що надане Клієнту за дорученням боржників відповідно до умов кредитних договорів.

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 21 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, також виходив з того, що за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами.

Крім того, апеляційним судом враховано, що за наявності третейського застереження лише у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок на звернення до третейського суду, і для такого звернення потрібна наявність волі лише сторін договірних відносин.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик