АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» травня 2018 року

м. Харків

справа № 623/2374/17

провадження № 22-ц/790/2715/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря: Щербань Р.М.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Ізюмська міська рада Харківської області, ОСОБА_4 про зобовязання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року (ухвалене суддею Одарюком М.П.),-

ВСТАНОВИВ:

«03» жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що є власником квартири № 1, що розташована за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 16.

Прибудинкова територія закріплена за вказаним будинком 16, проте, мешканці будинку 14 використовують її в якості проходу до свого будинку.

В травні 2017 року ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, самоправно, без отримання належних дозволів, розпочала будівництво вигрібної ями на прибудинковій території будинку 16.

За даним фактом відповідач був попереджений про адміністративну відповідальність у разі продовження самовільного будівництва вигрібної ями та йому було рекомендовано перенести та узгодити місце її розташування.

Вказані рекомендації відповідачем були проігноровані.

Станом на час подання позову самовільно побудована вигрібна яма розташована на відстані приблизно трьох метрів від дворових споруд (подвалів) на прибудинковій території вищевказаного будинку № 16 та двох метрів від будинку № 14, що спричиняє загрозу дворовим будівлям та спорудам.

Зважаючи на те, що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоровя України «Про затвердження санітарних норм та правил утримання населених місць» № 145 від 17 березня 2011 року вигреби повинні бути відділені від стін житлових та громадських будівель і споруд на відстані не менше 20 метрів, а місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства, просила суд зобовязати ОСОБА_3 розібрати та засипати вигрібну яму, що розташована на прибудинковій території будинку 16 по вул. Залікарняній в м. Ізюм Харківської області, не допустивши зливу в неї нечистот, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Ізюмську міську раду Харківської області та ОСОБА_4 (а.с. 50).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року позовну заяву задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3 демонтувати (розібрати та засипати) вигрібну яму, що знаходиться на прибудинковій території будинку 16 по вул. Залікарняній в м. Ізюм Харківської області. В іншій частині позову відмовлено. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Під час розгляду справи судом не було встановлено, що вигрібна яма була побудована не нею, а ще у сорокових роках, в будинках по вул. Залікарняній в м. Ізюм Харківської області відсутня центральна каналізація, у звязку із чим біля кожної квартири облаштовані вигрібні ями. Також посилалась на те, що судом першої інстанції було порушено ст. 51 ЦПК України, а саме, даний позов було подано до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_3 не є власником квартири 2, що розташована за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 14. Власником квартири є її донька ОСОБА_5 Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності з підстави обізнаності про факт існування вигрібної ями та можливість звернутися з відповідним позовом до суду починаючи з 1994 року.

02 травня 2018 року третьою особою, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що розташування самовільно збудованої відповідачем вигрібної ями порушує санітарні норми та правила добросусідства.

В судове засідання ОСОБА_3 та треті особи не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 без відповідного дозволу, з порушенням санітарних норм і правил, правил добросусідства побудувала зливну каналізаційну яму на відстані 1,0 м від будинку № 14 на прибудинковій території, закріпленій за будинком № 16 по вул. Залікарняній в м. Ізюм Харківської області, що порушує будівельні та санітарно-екологічні норми утримання території населених пунктів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає зважаючи на наступне.

Судом встановлено, підтверджується зібраними у справі доказами та не заперечується сторонами, щоОСОБА_1 на праві власності належить квартира № 1, що розташована за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 16.

ОСОБА_3 проживає в квартирі № 2, що розташована за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 14.

Зазначені будинки №№ 14 та 16, в яких проживають позивач та відповідач, знаходяться у загальному дворі.

Відповідно до розпорядження Ізюмського міського голови від 23 травня 2017 року № 086-о «Про створення тимчасової робочої групи з розгляду звернення ОСОБА_1Г.» було проведено обстеження загальної прибудинкової території між будинками №№ 14 та 16 по вул. Залікарняній в м. Ізюм Харківської області.

Обстеженням встановлено, що будівлі №№ 14 та 16 є багатоквартирними житловими будинками. Прибудинкова територія є землями Ізюмської міської громади. Відповідно до графічних матеріалів інвентаризаційних справ на зазначені житлові будинки, прибудинкова територія між будинками №№ 14 та 16 закріплена за будинком № 16 по вул. Залікарняній в м. Ізюм Харківської області, але нею користуються мешканці кв. № 2 будинку № 14, як підходом до своєї оселі.

Робочою групою було виявлено будівництво мешканцями АДРЕСА_2 зливної каналізаційної ями на відстані 1,0 м від будинку № 14 на прибудинковій території, закріпленій за буд. № 16 по вул. Залікарняній в м. Ізюм Харківської області, що порушує будівельні і санітарно-екологічні норми утримання території населених пунктів.

Громадянці ОСОБА_3, яка була присутня на виїзному засіданні робочої групи було рекомендовано перенести вигрібну яму з прибудинкової території на нормативну відстань від 10 м до 20 м від житлових будинків (а.с. 16).

10 травня 2017 року Управлінням Держпродспоживслужби в Ізюмському районі у складі комісії УЖКГ Ізюмської міської ради проведено перевірку. За результатами якої встановлено порушення мешканцями будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, санітарного законодавства в частині утримання території. У звязку з відсутністю власника кв. № 2 під час перевірки, він був попереджений у телефонному режимі про можливу адміністративну відповідальність у разі продовження будівництва даної вигрібної ями (а.с. 17).

З аналізу норм ЦПК України вбачається, що суд під час розгляду та вирішення справи зобовязаний встановити дійсні обставини справи та надати їм належну юридичну оцінку.

Проте, суд першої інстанції даних вимог процесуального законодавства не виконав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не є власником квартири № 2, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 14.

З договору дарування від 22 вересня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, вбачається, що вказана квартира належить ОСОБА_5 (а.с. 129-131).

ОСОБА_3 лише зареєстрована та проживає в квартирі № 14.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції неправильно виходив із того, що належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_3, а не власник квартири № 14 - ОСОБА_5, яка до участі у справі не залучалась.

За таких обставин, суд вирішив питання щодо прав та обовязків особи, яка не була залучена до участі у справі.

Колегія суддів вважає, що з огляду на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, то є підстави для його скасування та часткового задоволення апеляційної скарги.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи, не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

Відповідно до норм процесуального законодавства предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції, не вказуючи на неналежність відповідача у справі, у той же час розглянув питання про доведеність позову.

Враховуючи те, що позов заявлено до неналежного відповідача, суд не повинен був встановлювати обставини, пов'язані із доведеністю вимог.

За таких обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення, яким відмовляє у задоволенні позову у звязку з його предявленням до неналежного відповідача.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не ставиться питання про стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України колегія суддів зазначене питання не вирішує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 1, 4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст.ст. 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Ізюмська міська рада Харківської області, ОСОБА_4 про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено "01" червня 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9