Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 332/1561/17 Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
Номер провадження 22-ц/778/664/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В позові позивач зазначала, що ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_5, який помер 05 травня 2012 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-ЖС № 234631, виданим 06 травня 2012 року Заводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 донька померлого ОСОБА_5 спадщину після його смерті не прийняла у встановленому законом порядку.

За життя ОСОБА_5 власними силами та за власні кошти побудував будівлю (кафе) загальною площею - 233,9 кв.м. Кафе було збудовано на підставі робочого проекту, затвердженого у відповідності до діючого законодавства України та за наявністю всієї дозвільної документації.

Кафе побудоване на земельній ділянці, площею 0,0297 га по вулиці Євпаторійській в місті Запоріжжі, у відповідності до договору 2842/у про умови використання земельної ділянки наданої в тимчасове користування на умовах оренди від 30.04.1999 року, укладеного між спадкодавцем та Запорізькою міською радою.

Згідно довідки Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 18.12.2008 року № 1265, для розташування та функціонування вказаного кафе, узгоджена поштова адреса: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5 «а».

Але в теперішній час позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на указаний обєкт, оскільки за життя ОСОБА_5 не оформив відповідним чином право власності на цей обєкт.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати, що будівля (кафе), загальною площею - 233,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5-а, належала за життя ОСОБА_5 та визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 право власності на будівлю (кафе), загальною площею - 233,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5а.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано, що будівля (кафе), загальною площею - 233,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, 5-а, належала за життя ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після померлого 05.05.2012 року чоловіка - ОСОБА_5 право власності на будівлю (кафе), загальною площею - 233,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Євпаторійська, 5а.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, керівник Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що спірна будівля побудована ОСОБА_5 у законний спосіб та за наявності всіх дозвільних документів, тому за життя ним набуто право власності на неї.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного і всебічного зясування фактичних обставин справи, прав і обовязків сторін, а тому з ними не можна погодитися.

Судом установлено, що 05 травня 2012 року помер ОСОБА_5 що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ЖС № 234631 від 06 травня 2012 року , який доводиться позивачу ОСОБА_3 чоловіком.

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у вигляді будівлі ( кафе) загальною площею 233.9 кв. м. побудоване на земельній ділянці, площею 0, 0297 га по вул. Євпаторійській в місті Запоріжжя .

Звернувшись до нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, позивач отримала відмову від 21.03.2017 року з тих підстав, що спадкодавцем не здійснено державної реєстрації права власності на нерухоме майно на своє ім'я та не має необхідних правовстановлюючих документів, які б посвідчувала його право на це нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що згідно договору №2842/у від 30.04.1999 року між підприємцем ОСОБА_5 та Запорізькою міською радою було укладено договір про використання земельної ділянки площею 0,0297 га по вул. Євпаторійській на умовах оренди, строком на три роки для розташування та функціонування кіоску № 119 та літнього майданчика, наданої йому на підставі рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.10.1997 № 575/62 та від 27.08.1998 року № 482/65 (а.с. 17).

Отже, вищезазначена земельна ділянка відводилась у 1999 році для розміщення тимчасової споруди кіоску, а не капітальної будівлі.

Після укладення цього договору, з урахуванням його вимог ОСОБА_5 згідно робочого проекту почав будувати будівлю кафе ( а.с. 18).

Згідно пояснень сторін, та наданих документів, ОСОБА_5 будував це кафе власними силами та за власні кошти. Після закінчення будівництва, орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної документації обєкту було присвоєно адресу м. Запоріжжя, вул. Євпаторійська, б. 5а. (а.с. 16), готовність цього обєкта підтверджено також наявним технічним паспортом (а.с. 13-15).

Будь-яких документів щодо прийняття будівлі кафе в експлуатацію та відповідного рішення державної приймальної комісії з цього приводу матеріали справи не містять.

Так, правила щодо набуття права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями 331, 332 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не був забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про основи містобудування" реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

У справі, що переглядається, позивачем не надано доказів введення спірної будівлі (кафе) до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права.

Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

Усупереч наведеними вище нормами матеріального права, не звернувши уваги на підстави та предмет заявленого позову, суд першої інстанції не врахував, що будівля кафе по вул. Євпаторійській, 5а у м.Запоріжжя зведена самочинно, без дозвільних документів, на земельній ділянці не відведеній для цієї мети, в експлуатацію у порядку встановленому законом не вводилась. Відомостей щодо державної реєстрації за ОСОБА_7 права власності на зазначений об'єкт нерухомості матеріали справи не містять.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, об'єктами спадщини за ЦК України є права та обов'язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Розділ ІІІ ЦК України визначає перелік цивільних прав та їх правовий статус.

Відповідно до статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Отже, з аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що позивач могла успадкувати від свого чоловіка ОСОБА_5 лише те майно, яке належало йому на час смерті.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, не правильно визначившись з характером спірних правовідносин, належним чином не дослідивши всі докази надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, дійшли помилкового висновку про те, що наявні підстави для визнання права власності за ОСОБА_3 на будівлю ( кафе), що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Євпаторійська,5а після смерті ОСОБА_5 , оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують належність вказаного майна спадкодавцю.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Проте, з такими вимогами ОСОБА_3 до суду не зверталася, а відповідно до положень ст. 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням наведеного, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2017 року у даній справі прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим на підставі ст.ст. 374, 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1. в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.06.2018 року.

Головуючий Судді: