пр №2/756/2664/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 лютого 2018 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарі - Мушкетик І.В.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу посилаючись на те, що 02.01.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики із терміном повернення коштів 30.12.2014 року. Згідно розписки, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 26 000 грн. По закінченню договору відповідач повернув лише 2000 грн., при цьому решта коштів не повернуто.

На неодноразові прохання ОСОБА_1 відповідач коштів не повертає. Таким чином, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 24 000 грн. заборгованості за договором позики, 3% річних у розмірі 2 160 грн. та інфляційні втрати у розмірі 43 488 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, а також заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 750 грн.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 274 ЦПК України, ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику сторін, які беруть участь у справі, на підставі наявних в справі доказів.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, копії відзиву та доданих до нього документів, суду не надав.

Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані докази , встановив наступне.

Згідно розписки від 02.01.2013 року за особистим підписом ОСОБА_2 останній отримав від ОСОБА_1 26 000 грн. із зобов'язанням повернути кошти до 30.12.2014 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем у позовній заяві, що 09.10.2014 року ОСОБА_2 повернуто лише 2000 грн., при цьому залишок заборгованості складає 24 000 грн.

У відповідності з п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов'язання.

З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, ОСОБА_2 не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування факту існуючого боргу перед ОСОБА_1 у розмірі 24 000 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, 3% річних від простроченої суми, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача нараховуються відповідно до ст. 625 ЦК України з наступного дня після терміну, до якого ОСОБА_2 повинен був виконати зобов'язання і є відповідальністю за несвоєчасне повернення позики.

Станом на час звернення до суду із позовом період прострочення складає 1092 дні, отже, 3% річних від 24 000 грн. складають 2 154 грн. і підлягають стягненню із відповідача на користь ОСОБА_1

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат розраховується з врахуванням сукупного індексу інфляції за період прострочення. Оскільки індекс інфляції за 2015 рік, 2016 рік та 2017 рік склав 1,812, сума компенсації складає:

24 000 грн. (сума боргу) х 1,812 (сукупний індекс інфляції) = 43 488 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції) - 24 000 грн. (сума боргу) = 19 488 грн. (інфляційні втрати).

З огляду на зазначене позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат, а отже позов в цій частині підлягає задоволенню частково, в сумі 19 488 грн.

Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Як уже було зазначено, між сторонами існували договірні правовідносини, які врегульовані Главо 71 ЦК України, норми якої не передбачають такого виду відповідальності позичальника як відшкодування моральної шкоди, не передбачає такої відповідальності й договір укладений між сторонами.

За таких обставин, підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди відсутні.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525-526, 536, 611, 616, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: 04114, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (проживає: 04214 АДРЕСА_2) суму позики у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн., 3% річних у розмірі 2 154 (дві тисячі сто п'ятдесят чотири) грн., інфляційні втрати в розмірі 19 488 (дев'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. та сплачений судовий збір у розмірі 750 (сімсот п'ятдесят) грн.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його прголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В.Шевчук