Справа № 296/576/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

при секретарі - Галіцькій А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (центральний апарат) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, де зазначив, що він працював на посаді директора Житомирського обласного центру зайнятості та наказом №432-к від 21.12.2016 був звільнений з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України.

Посилаючись на грубе порушення з боку відповідача норм чинного трудового законодавства, зокрема ст.ст.41, 147, 148, 149 КЗпП України, в частині накладення стягнення за порушення вчинені в 2014-2015 роках, недотримання порядку звільнення (накладення стягнення пізніше шести місяців з дня вчинення проступку), позивач просив: «Скасувати наказ №432-к від 21.12.2016 Державної служби зайнятості про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Житомирського обласного центру зайнятості за п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків з 21.12.2016. Поновити в роботі ОСОБА_1 на посаді директора Житомирського обласного центру зайнятості. Стягнути з відповідача Державної служби зайнятості середньомісячний заробіток за вимушений прогул.

Ухвалою суду від 17 лютого 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 було відкрито.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства. Пояснив, що одноразовим порушенням, за яке було звільнено Позивача стала йог груба бездіяльність, що полягала у відмові від прийнятті управлінського рішення щодо усунення порушень фінансової дисципліни, яка призвела до фінансових втрат Фонду на суму 558850,66 грн. .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов в повному обсязі виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді директора Житомирського обласного центру зайнятості.

Наказом № 432-к від 21.12.2016 позивача було звільнено з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України.

У наказі про звільнення позивача зазначено: «За результатами проведеного у період з 03.10.2016 р. по 01.11.2016 р. внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності діяльності Житомирської обласної служби зайнятості аудиторською робочою групою, створеною згідно з наказом Державної служби зайнятості від 26.09.2016 №157 «Про створення фінансового аудиту та аудиту відповідності діяльності Житомирської обласної служби зайнятості», виявлено грубе порушення фінансової дисципліни директором Житомирського обласного центру зайнятості ОСОБА_1, що завдало великих фінансових збитків державі в особі Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на загальну суму 558 850 грн. 66 коп.

Зокрема, було встановлено, що відповідно до актів приймання виконаних будівельних, робіт за формою КБ-2в, складених за результатами виконання договору будівельного підряду від 10.07.2012 № 07-12/02, укладеного між Житомирським обласним центром зайнятості та ПП «Елітбуд-1», щодо будівництва будівлі соціального призначення - Житомирського міського центру зайнятості за адресою: м. Житомир, площа Польова, 6а, включено вартість електроенергії та охорони, чим завищено вартість будівельних робіт на суму 74 819,59 грн, що призвело до фінансових втрат Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на вказану суму.

Крім того, у ході аудиту було проведено контрольні обміри виконаних будівельних робіт, за результатами яких встановлено невідповідність обсягів фактично виконаних підрядником будівельних робіт згідно вищезазначеного договору, що призвело до фінансових втрат коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування У країни на випадок безробіття на суму 481 490,52 гривень.

Також встановлено завищення вартості будівельних робіт з капітального ремонту Радомишльського районного центру зайнятості (договір від 23.11.2015 № 83, укладений між Житомирським обласним центром зайнятості та ТОВ «БК Аврора»), що призвело до фінансових втрат Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в сумі 2 540,55 гривень.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 1 статті 41 КЗпП України, підпунктом 12 пункту 4 розділу ІІІ, пунктом 4 розділу ІV Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 р. №41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.02.2015 року за №141/26586 (із змінами), ЗВІЛЬНИТИ: ОСОБА_1 з посади директора Житомирського обласного центру зайнятості 21 грудня 2016 року.

Згідно зі ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами), розглядаючи трудові спори у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого ним проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Як вбачається з наведеного наказу про звільнення позивача, відповідач звільнив його не за одноразове грубе порушення трудової дисципліни, а за порушення, які носили тривалий характер (протягом 2014-2015 років), про що зазначено в аудиторському звіті №15-12/07 від 21.11.2016 р., на підставі якого виносився наказ №432-к «Про звільнення ОСОБА_1Г.» від 21.12.2016 р.. та в самому наказі №432-к.

В наказі про звільнення позивача від 21.12.2016, не зазначено точної дати вчинення порушення трудової дисципліни, в аудиторському звіті №15-12/07, яким було зафіксовано виявлені порушення трудової дисципліни, період порушення трудової дисципліни становить майже 2 роки.

В порушення вимог законодавства, відповідачем за одне й те саме порушення застосовано два стягнення: догана - згідно наказу ДСЗ від 05.08.2015 року №65-кс «Про оголошення догани» та звільнення - згідно наказу Державної служби зайнятості від 21.12.2016 року за №432-к «Про звільнення ОСОБА_1 Г.» так як відповідно до наказу Державної служби зайнятості від 05.06.2015 року №127, створеною ДСЗ робочою групою, було проведено перевірку Житомирського обласного центру зайнятості щодо будівництва будівлі Житомирського МЦЗ за той самий період, що в наступному був охоплений внутрішнім аудитом: з 01.01.2008 року по 01.06.2015 року. За результатами проведеної перевірки складено довідку з якої вбачається сутність та зміст викладених в ній порушень, зокрема вказуються акти виконаних робіт форми КБ-2в за квітень та грудень 2014 року, які лягли в основу аудиторського звіту як підстави наступного звільнення.

Враховуючи встановлені порушення, допущені відповідачем при звільненні позивача, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника в судовому засіданні на те, що одноразовим порушенням, за яке було звільнено Позивача стала йог груба бездіяльність, що полягала у відмові від прийнятті управлінського рішення щодо усунення порушень фінансової дипсципліни, оскільки такі пояснення суперечать підставам звільнення зазначеним в наказі про звільнення позивача.

Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З довідки №535/10-18 від 23.02.2018 року про отриману заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяці роботи вбачається, що його середній заробіток за останні два місці роботи становить 420,60 грн. в день (жовтень - 8401,38 + листопад 8843,55 грн. : (19+22 днів) = 420,60 грн.. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу за 329 днів в сумі 138380 гривень (420,60 х 329 = 138380).

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід державного бюджету України судовий збір в сумі 2023 грн..

Суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись п.п.. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41, ст.ст. 147 (1), 148, 149 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 80, 81, 258, 263, 264 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Скасувати наказ №432-к від 21 грудня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Житомирського обласного центру зайнятості.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Житомирського обласного центру зайнятості з 21.12.2016 року.

Стягнути з Державної служби зайнятості (центрального апарату) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138380 гривень.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути з Державної служби зайнятості (центрального апарату) в дохід державного бюджету України судовий збір в сумі 2023 грн..

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом місяці з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський