Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 623/2298/17

провадження № 61-3887св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»,

представник позивача - Федосюк Юлія Олександрівна,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_5 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Бєссонової Т. Д., від 27 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Коваленко І. П.,

Овсяннікової А. І., Сащенко І. С., від 14 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 жовтня 2013 року між

ПAT «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_8 було укладено договір добровільного страхування № 277313Га/13х/мск, відповідно до умов якого позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією автомобіля ІКСО Samand, реєстраційний номер НОМЕР_1.

21 вересня 2014 року на перехресті вулиць Артема та Петровського у

м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля ІКСО Samand, реєстраційний номер НОМЕР_1. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль ОСОБА_8 отримав механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова

від 17 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статею 124 КУпАП. Потерпіла своєчасно звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач нарахував та виплатив потерпілій суму страхового відшкодування в розмірі 69 789,12 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05 листопада 2014 року № 607. Зазначав, що з моменту виплати він отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Позивачем було отримано інформацію про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у

СК «Оранта». У межах ліміту відповідальності страховою компанією відповідача позивачу було здійснено виплату у розмірі 50 тис. грн. Посилаючись на сттатю 1194 ЦК України, позивач вважав, що відповідач повинен сплатити йому різницю між фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою у сумі 19 786,12 грн. 27 серпня 2015 року позивач направив відповідачу лист № 1708 АХА/АГ з вимогою сплатити заборгованість, однак відповідач вказаної суми заборгованості не сплатив.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 19 786,12 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області

від 27 жовтня 2017 року позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 19 786,12 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до

статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача, вина якого встановлена судовим рішенням.Позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки страховий випадок стався

21 вересня 2014 року, а позивач звернувся з позовом до суду 21 вересня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що з моменту виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування, позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за збитки, отже рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його зміни або скасування відсутні.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі, що перевищує ринкову вартітсь автомобіля на момент ДТП. Оскільки автомобіль після відшкодування шкоди залишився у потерпілої особи, суд повинен був вирахувати вартість автомобіля після ДТП із загальної суми матеріальних збитків. Позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки страхова подія сталась 21 вересня 2014 року, а зігдно відомостей з офіційного сайту суду першої інстанції, позивач звернувся до суду 26 вересня 2017 року.

У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «СК «АХА Страхування» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 жовтня 2013 року між ПАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_8 був укладений договір добровільного страхування № 277313Га/13х/мск, за яким позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля

ІКСО Samand, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 8-12).

21 вересня 2014 року на перехресті вулиць Артема з вул. Петровського у

м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля ІКСО Samand, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль ІКСО Samand, реєстраційний номер НОМЕР_1,отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Державної автомобільної інспекції Харківського міського управління Головного управління внутрішніх справ України у Харківській області

від 21 вересня 2014 року (а. с. 13).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року у справі № 640/17756/14-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Постанова суду набрала законної сили 30 грудня 2014 року

(а. с. 15-16).

ПАТ «СК «АХА Страхування» нарахувало ОСОБА_8 суму страхового відшкодування в розмірі 69 789,12 грн (а.с. 26).

Факт виплати страхового відшкодування у вказаній сумі підтверджується платіжним дорученням № 139607 від 05 листопада 2014 року (а. с.28).

У межах ліміту відповідальності страховою компанією відповідача позивачу було здійснено виплату у розмірі 50 тис. грн.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначав, що сума у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, яку повинен сплатити відповідач, становить:

69 786,12 - 50 000,00 = 19 786,12 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов'язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. У зв'язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги до відповідача, а страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Посилання ОСОБА_5 у касаційній скарзі на статтю 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути взято до уваги, оскільки до спірних відносин підлягають застосуванню стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Позивач підтвердив належним чином свої фактичні витрати, які були здійснені ним на виконання умов договору добровільного страхування. Розмір страхового відшкодування був розрахований відповідно до договору добровільного страхування від 23 жовтня 2013 року, з урахуванням вартості автомобіля після ДТП, яка не була включена до розміру страхової виплати (а. с. 25).

У зв'язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до позивача як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв'язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку.

За змістом частини шостої статті 70 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Встановивши, що страхова подія сталась 21 вересня 2014 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою 21 вересня 2017 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті (а. с. 32-33), суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта