АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1623/1200/12 Номер провадження 22-ц/786/895/18Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О,Пікуля В.П.

за участю секретаря - Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 01 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Зарізької сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2012року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Зарізької сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Позов вмотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Заріг, померла його мати - ОСОБА_8, після смерті якої, залишилося спадкове майно, що складається з домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Він є спадкоємцем за заповітом, а його брат - ОСОБА_7 та сестра - ОСОБА_6, відмовилися від спадщини на його користь. Свої спадкові права на вказане домоволодіння, позивач не може оформити, оскільки спадкодавиця за життя свідоцтво про право власності не отримала. Просив визнати за ним права власності на вказане спадкове нерухоме майно.

Рішенням Оржицькогорайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2013 року позов ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок та господарські споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті, ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що позивач є спадкоємцем майна, яке залишилося після смерті його матері - ОСОБА_18.З 1970 року і по день смерті остання, проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що мав статус господарського двору. У вказаному будинку проживали і були зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 На вказаний будинок право власності за життя ОСОБА_8 не оформила. Інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь позивача.

З рішенням районного суду не погодилася ОСОБА_3, в інтересах якої, апеляційну скаргу подала її представник - адвокат ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що вказане рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує її право, як спадкоємця належного її батькам та бабусі майна. Вважає, що власниками житлових будинків, якими, на даний час, на підставі оскаржуваного рішення, володіє ОСОБА_5 був її батько -ОСОБА_12 та бабуся - ОСОБА_13 Вказує, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, не з'ясував на якій правовій підставі спадкодавцю ОСОБА_8 належало вказане домоволодіння.

Просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу та доповнення до відзиву. Вважає апеляційну скаргу надуманою та необґрунтованою, оскільки колгоспні двори ОСОБА_13, ОСОБА_12 і ОСОБА_8 мали різні особисті рахунки, тобто є різними будинками. Крім того, на ім'я матері позивача - ОСОБА_8, ще в 2003 році видано Державний акт на землю. Просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та ( або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Судова колегія, заслухавши сторони, що з'явилися в судове засідання, доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що наявні підстави для закриття апеляційного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Заріг, померла ОСОБА_8, мати - ОСОБА_5. Після смерті останньої, відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно заповіту, посвідченого 08 листопада 2000 року секретарем виконавчого комітету Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області ОСОБА_14, ОСОБА_8 заповіла все своє майно своєму сину - ОСОБА_5. Інші спадкоємці - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_5

Згідно довідки № 664 від 19 листопада 2012 року виданої виконкомом Зарізької сільської ради, Оржицького району ОСОБА_8, проживала з 1970 року і по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, в будинку АДРЕСА_3 На протязі 6 місяців, з дня смерті ОСОБА_8, в будинку проживали і були зареєстровані - ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Згідно технічного паспорту та інформаційної довідки, виданої КП Лубенським МБТІ 31.10.2012 року, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 складається з: житлового будинку - А1, погрібу - К, літньої кухні - Б, сараю - В, сіннику - Г, навісу - Д, прибудови до сараю - Ж, сараю - Ж, вбиральні - З, сараю та прибудови до сараю - И, сараю - Л, сараю - М, сараю - Н, сараю та прибудови до сараю - О, № 1, 2 - огорожі, № 3 - вигрібна яма, № 4 - водогін. В Лубенському МБТІ не зареєстрований.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 листопада 2012 року, ОСОБА_5, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5, у встановлені законом строки, прийняв спадщину після смерті - ОСОБА_8, проте не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщини, оскільки спадкодавець за життя не отримала правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3, вважає, що вказане рішення порушує її права, як спадкоємиці належного її батькам - ОСОБА_12, ОСОБА_15 та бабусі - ОСОБА_13, нерухомого майна.

Вказує, що вона та її батьки народилися та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2, в будинку, який належав її бабусі - ОСОБА_13 по АДРЕСА_4 На цьому ж подвір'ї у 1954-1960 році батьки побудували власний будинок, який, як вважає апелянт, в технічному паспорті, виготовленому на замовлення ОСОБА_5, значиться як - господарська будівля, а саме - сарай.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії по-господарської книги № 2, № 3 за 1971-1973р.р., під особистим рахунком № НОМЕР_2 обліковувалося господарство, господарем якого значиться - ОСОБА_16, під особистим рахунком № НОМЕР_1 господарство, господарем значиться - ОСОБА_13, вказані відомості свідчать про наявність двох суміжних колгоспних дворів, дані господарства були сусідніми, тобто вони не є тотожними.

Згідно відомостей, що містяться в по-господарській книзі за 1961-1963р.р. власником будинку НОМЕР_4 значиться - ОСОБА_12, власником будинку НОМЕР_5 значиться ОСОБА_13.

З копії договору купівлі-продажу від 07 липня 1970 року, наданого ОСОБА_5, вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_5, було збудовано у 1965 році у колгоспному дворі № НОМЕР_3, головою якого значилася ОСОБА_17, яка продала його ОСОБА_16 Даний договір було укладено на підставі довідки Зарізької сільської ради про право власності селянського двору на житловий будинок, де вказано, що за колгоспним двором ОСОБА_17 значиться жилий будинок глиномазаний, критий залізом площею 68 кв.м. з допоміжними господарчими побудовами, що розташовані на земельній ділянці мірою 4100 кв.м.

Правління колгоспу постановою № 11 від 10.06.1970 року надало набувачу будинку - ОСОБА_16, користуватися вказаною земельною ділянкою.

В матеріалах справи відсутні відомості, що придбанийв 1970 році, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_19у ОСОБА_17 будинок, що значиться в по господарській книзі під особистим рахунком № НОМЕР_3, є спадковим майном ОСОБА_3 Колгоспний двір, де проживали її батьки - ОСОБА_12, ОСОБА_15 та бабуся - ОСОБА_13 значиться в по-господарській книзі під іншими особистими рахунками.

Договір купівлі-продажу посвідчений 07 липня 1970 року виконавчим комітетом Зарізької сільської ради Оржицького району, зареєстрований під №61 є чинним та за цей час ніким не оскаржувався.

В запереченнях на відзив ОСОБА_3 вказує, що в користування ОСОБА_8, без будь-яких правових підстав, перейшла земельна ділянка в с. Заріг,по АДРЕСА_4 Проте, вказані доводи є помилковими, оскільки на ім'я ОСОБА_8, 02.01.2003 році видано Державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_6, який не скасований і на час ухвалення оскаржуваного рішення, також був чинним.

Слід зазначити, що Пленум Верховного Суду України у п. 6 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", роз'яснив, що до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, вказує, що після будівництва у 1954-1960 році будинку вони разом з батьками, згодом виїхали до м. Лубни, Полтавської області, де і проживали. З вказаного вбачається, що останні не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, тому втратили зв'язок з колгоспним двором та втратили право власності на майно, що належало колгоспному двору після припинення його існування.

Спадкодавиця ОСОБА_8, навпаки, постійно проживала за вказаною адресою, де і померла, що вбачається з довідки виданої Зарізькою сільською радою від 19.11.2012 № 664. Позивач ОСОБА_5 був зареєстрований за даною адресою на час смерті матері та своєчасно подав заяву для оформлення спадкових прав до нотаріальної контори.

Крім того, спадкодавці ОСОБА_3 - бабуся ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, батько ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та мати ОСОБА_15, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року за життя не зверталися до ОСОБА_8 до 2011 року, за захистом свого порушеного права, пов'язаного з володінням чи користуванням спірним майном, будь-яких заходів для належного оформлення своїх прав власності на нього, також не вчиняли.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до господарства ОСОБА_5 увійшло належне їй спадкове майно не підтверджено належними та допустимими доказами, а є припущенням.

Матеріали справи не містять доказів того, що будівля, яка визначена в технічному паспорті від 31.08.2012 року та оскаржуваному рішенні, як сарай, розташований в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_5, Оржицького району, Полтавської області, власником якого, в цілому, визначено позивача - ОСОБА_5, є спадковим майном ОСОБА_3.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга подана особою, права та інтереси якої не вирішувалися та непорушені оскаржуваним рішенням, оскільки відсутні докази того, що визначене в рішенні домоволодіння є її спадковим майном.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 слід закрити.

Керуючись: ст. 367, п. 3 ч. 1 ст. 362, ч. 2 ст. 362 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 -закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль