Справа № 522/857/18
Провадження № 2/522/794/18
Ленінський районний суд м. Харкова
УХВАЛА

16 квітня 2018 року

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Євтіфієв В.М., заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути заборгованість з відповідача.

Представником позивача надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на квартиру загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Необхідність вжиття саме цього заходу забезпечення позову представник позивача мотивував тим, що у звязку із зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 21584, 02 грн. та приймаючи до уваги, що у порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, щомісячних погашень кредиту не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Також представник позивача зазначає, що в ході відпрацювання проблемної заборгованості Банку стало відомо, що відповідачу належить зазначена квартира.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява представника позивача про забезпечення позовних вимог не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову, які представник позивача просить суд вжити не стосуються предмету спору.

Пленум Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Окрім цього позивачем, у порушення ст. 151 ЦПК України, не зазначено яким саме чином, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і які є підстави для таких припущень.

Отже, у відповідності із зазначеними нормами процесуального права, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 150 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.М. Євтіфієв