Справа № 204/4781/18
Провадження № 2/204/1451/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
25 жовтня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Невеселій К.А.,
за участю позивача ОСОБА_1,
за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, -
У липні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, відповідно до якої, просила:
- визнати недійсними з моменту укладання договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13 квітня 2006 року між ОСОБА_1, як продавцем та ОСОБА_3, як покупцем, нотаріально посвідчений державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. та зареєстрований в реєстрі за №4-508;
- витребувати з чужого незаконного володіння фізичної особи ОСОБА_4 нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь фізичної особи ОСОБА_1;
- судові витрати покласти на відповідача.
В судовому засіданні позивач, її представник, кожний окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.
Відповідачі не з'явилися в судове засідання без поважних причин; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не подали відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв'язку з ненаданням відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Вислухавши позивача, її представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 2004 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 за померлою ОСОБА_7 на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності (арк.с.12).
Відповідно до Витягу з свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві приватної власності у розмірі ? частки належить квартира АДРЕСА_1 (арк.с.13).
16 грудня 2004 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 за померлою ОСОБА_8 на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності (арк.с.14).
Відповідно до Витягу з свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві приватної власності у розмірі ? частки належить квартира АДРЕСА_1 (арк.с.15).
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (арк.с.16).
Як вбачається з договору купівлі - продажу від 13.04.2006 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 квартиру, розташовану в АДРЕСА_1. Договір посвідчено державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. (арк.с.20).
Відповідно до висновку експерта № 28/2.1, 2.3/256 від 02.05.2018 року всі зображення бланку нотаріального документу серії НОМЕР_1, заповненого як договір купівлі - продажу квартири від 13.04.2006 року, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за № 4-508 нанесені електрографічним способом за допомогою поліхромної копіювально-розмножувальної техніки (кольоровий лазерний принтер, багатофункціональний пристрій, тощо). Спеціальний бланк нотаріального документу серії НОМЕР_1, заповнений як договір купівлі - продажу квартири від 13.04.2006 року, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за № 4-508, не відповідає встановленому зразку (арк.с.24).
Згідно висновку експерта № 28/1.1/257 від 23.05.2018 року підпис та рукописний запис у графі «Дробязко» у графі «Субпідрядник» договору купівлі - продажу квартири від 13.04.2006 року НОМЕР_1 зареєстрованого в реєстрі за № 4 508 - виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою, з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_9 (арк.с.25-31).
Згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2018 року ухвала слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2017 року - скасована: накладено арешт на об'єкт нерухомості - АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 із забороною розпоряджатися цим майном; зобов'язано Відділ реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести відповідні відомості про обтяження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.с.99-103).
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із частиною першою статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ЦК майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Добросовісне придбання в розумінні ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).
У цьому випадку приписи ч. 1 ст. 216 ЦК України не можуть застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, а позивачем доведено факт вибуття спірної квартири поза її волею, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп., з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,133,141,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13 квітня 2006 року між ОСОБА_1, як продавцем та ОСОБА_3, як покупцем, нотаріально посвідчений державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. та зареєстрований в реєстрі за №4- 508.
Витребувати з чужого незаконного володіння - ОСОБА_4 нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у рівних частинах по 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп., з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В.Токар