Справа № 278/391/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О. М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання іпотеки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

Зазначив, що 15 лютого 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZRJOGA. В якості забезпечення виконання зобовязання за даним договором, був укладений договір іпотеки № 986 від 15 лютого 2008 року, реєстраційний номер іпотеки 6606833. В іпотеку передано належний на праві власності ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Кооперативна, 12. 04 травня 2015 року ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов даний житловий будинок. Позивач є сином померлого та спадкоємцем, який прийняв спадщину, про що отримав 06 листопада 2016 року свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. 24 липня 2017 року Богунським районним судом м. Житомира було постановлено рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором № ZRJOGA від 15 лютого 2008 року, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог. 26 жовтня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області рішення Богунського районного суду м. Житомира скасував та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 з інших підстав. Позивач зазначив, що оскільки ПАТ КБ ПриватБанк втратив право вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, перебування нерухомойго майна, яке йому належить на праві власності, - житлового будинку в іпотекі, позбавляє його права розпоряджатися цим майном.

У звязку з наведеним просить:

визнати іпотеку житлового будинку, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Кооперативна, 12, яка виникла на підставі договору іпотеки № 986 від 15.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» такою, що припинена;

скасувати запис про заборону на нерухоме майно щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Кооперативна, 12, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6606793 від 15.02.2008 року;

скасувати запис про іпотеку житлового будинку, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Житомирський район, с. Дубовець, вул. Кооперативна, 12, зареєстрований у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 6606833 від 15.02.2008 року.

У судове засідання зявились позивач, який підтримав свої вимоги, та його представник, а також представник відповідача, який просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

15 лютого 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZRJOGA (а.с. 27-29).

В якості забезпечення виконання зобовязання за даним договором 15 лютого 2008 року був укладений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 986, згідно з яким в іпотеку передано належний на праві власності ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Кооперативна, 12 (а.с. 30-31)

У звязку з чим були внесені запис про заборону на нерухоме майно щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Житомирський район, с. Дубовець, вул. Кооперативна, 12, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6606793 від 15.02.2008 року (а.с. 11), та запис про іпотеку даного житлового будинку, зареєстрований у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 6606833 від 15.02.2008 року (а.с. 12).

4 травня 2015 року ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов даний житловий будинок. Позивач є сином померлого та прийняв спадщину, про що отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок від 06 листопада 2015 року.

На підставі даного свідоцтва про право на спадщину 06 листопада 2015 року відбулася державна реєстрація права власності позивача на будинок, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Дубовець, вул. Кооперативна, 12 (а.с. 9).

24 липня 2017 року Богунським районним судом м. Житомира було постановлено рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZRJOGA від 15 лютого 2008 року, яким було відмовлено в задоволенні вимог (а.с. 5-6).

26 жовтня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області рішення Богунського районного суду м. Житомира скасував та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 з інших підстав (а.с. 7-8)

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобовязання норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи.

У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобовязання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобовязанням.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобовязання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Зазначеної правової позиції дійшла Судова палата в цивільних справах Верховного суду України у справі за № 6-786цс17.

З огляду на наведене, зважаючи на те, що сплив позовної давності до вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобовязання за кредитним договором, суд, зважаючи на невиконання боржником зобовязання за договором № ZRJOGA від 15 лютого 2008 року, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 575, 298 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання іпотеки припиненою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення (проголошення) до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 червня 2018 року.

Суддя О. М. Дубовік