Справа № 189/239/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.05.2018 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретареві Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним майном подружжя та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним майном подружжя та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що в 2005 році позивачка познайомилася з відповідачем і вони почали зустрічатися. Згодом після нового року 2006 року сторони стали проживати разом у батьків позивачки по вул. Громова смт. Покровське як чоловік та жінка. Одразу влаштувати весілля не було можливості через брак коштів, тому батьки сторін вирішили спочатку надати позивачці та відповідачу фінансову допомогу на придбання житла, щоб сторони могли проживати окремо. На той час позивачка та відповідач навчались у м. Дніпропетровськ і тому ними було придбано квартиру загальною площею 32,9 кв.м., житлова площа 23,3 кв.м., що знаходиться АДРЕСА_1 за 25000,00 грн. Правовстановлюючі документи на нерухоме майно оформили на відповідача. 07.09.2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб. На даний час шлюбні стосунки між сторонами не припинені. Шлюбний договір або інші правочини про поділ майна між сторонами не укладались. З відповідачем позивачка проживає у житловому будинку по вул. Громова, 27 смт. Покровське, Покровського району Дніпропетровської області. За час їхнього проживання вказаний будинок збільшився у своїй вартості, оскільки позивачкою та відповідачем вкладено в нього кошти на суму 45000 грн. На цей час між сторонами виникли непорозуміння стосовно володіння зазначеним майном, оскільки відповідач вважає майно його особистою власністю, чим обмежує права позивачки. Оскільки будь-яких договорів щодо розміру частки у спільному майні сторони не укладали, частка позивачки у вказаному спільному майні складає 1/2 частину спірного майна.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та підтвердив факт проживання однією сім'єю відповідача з позивачкою.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1, яка з 2005 року проживає без реєстрації шлюбу разом з ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 Весілля у сторін відбулося лише у 2013 році.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_1, яка разом з ОСОБА_2 проживали у неї вдома у АДРЕСА_2 без реєстрації шлюбу.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_3, зареєстрованого ВДРАЦС реєстраційної служби Покровського РУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 64 (а.с.46).

Позивачка зазначає, що вона з відповідачем з 2006 року проживали разом з відповідачем та вели спільне сімейне господарство, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача та свідки.

28.04.2006 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 019 набув у власність квартиру загальною площею 32,9 кв.м., житлова площа 23,3 кв.м., що знаходиться АДРЕСА_1 (а.с.53).

03.07.2002 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку купив житловий будинок, жилою площею 16,4 кв.м. з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на території Покровської селищної ради, площею 950 кв.м. (а.с.56).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст. 60 глави 8 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Факт проживання сторонами однією сім'єю під час нерухомого майна визнаний сторонами в судовому засіданні, тому житловий будинок по АДРЕСА_2 та квартира загальною площею 32,9 кв.м., житлова площа 23,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і кожен з них має право на ? частку вказаного майна.

Тому враховуючи, що майно, яке набуте сторонами в період спільного проживання сторін, суд вважає за можливим розподілити його виходячи з правил рівності часток.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільним майном подружжя та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2005 року по 07.09.2013 рік.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) житловий будинок по АДРЕСА_2 та квартиру загальною площею 32,9 кв.м., житлова площа 23,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Виділити та визнати право власності за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на ? частину: житлового будинку по АДРЕСА_2; квартири загальною площею 32,9 кв.м., житлова площа 23,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Виділити та визнати право власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на ? частину: житлового будинку по АДРЕСА_2; квартири загальною площею 32,9 кв.м., житлова площа 23,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Пустовар