Номер провадження 2/754/2420/18
16 квітня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді : Журавської О.В.
при секретарі - Касян А.Р.
за відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: Деснянський районний відділ Головного управління ДМС в м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа: Деснянський районний відділ Головного управління ДМС в м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2004 року квартира АДРЕСА_1 належить: 1/3 частина ОСОБА_2, 2/3 частина квартири - ОСОБА_1 Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2016 р. за ОСОБА_1 визнане право особистої приватної власності на 2/3 частини зазначеної квартири. У квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3. Відповідач по справі колишній чоловік позивачки ОСОБА_1, не проживає у спірній квартирі з 2014 року, і будь-які належні відповідачу речі відсутні в квартирі, він не сплачує за житлово-комунальні послуги. Від спільного шлюбу з відповідачем у позивачки ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також позивачі в позові зазначають, що відповідачу на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_2 і саме в цій квартирі відповідач зараз проживає. Оскільки реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує їхні права на користування та розпорядження квартирою, а також покладає на них додаткові витрати, пов'язані зі сплатою комунальних послуг, вони звернулись до суду та просять винести рішення про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судове засідання позивачі не з`явилась. Від представника позивачів до суду надійшла заява в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.
В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Жодних клопотань і заяв до суду не подавав.
Від третьої особи - Деснянського районного відділу Головного управління ДМС в м. Києві надійшов лист з проханням проводити розгляд справи у відсутності представника.
Суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2004 року квартира АДРЕСА_1 належить позивачам в таких долях: 2/3 частини квартири - ОСОБА_1, 1/3 частина квартири - ОСОБА_2 (а.с. 8-9).
26 квітня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва винесено заочне рішення, відповідно до якого позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права особистої приватної власності на 2/3 частини квартири задоволено, та визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. Зазначене рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 11.05.2016 року (а.с. 10-14).
Згідно ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільний або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
У спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3.
Згідно Акту від 15.01.2018 р., складеного комісією ЖЕД-303, при обстеженні квартири АДРЕСА_1 було встановлено наступне: зі слів ОСОБА_1 її колишній чоловік ОСОБА_3, 1962 року народження зареєстрований за цією адресою, але не проживає з 2014 року. Це підтверджено сусідами.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, мають право користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд, що закріплено у ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України.
Проживання та реєстрація сторонніх осіб в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано 11.03.2010 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 220 (а.с. 7), а отже з цього часу відповідач по справі не належать до членів сім'ї позивачів.
Відповідач не є на даний час власником квартири АДРЕСА_1, не є членом сім`ї власників квартири, будь-яких договірних зобов'язань між позивачами та відповідачем пов'язаних з наймом (орендою) цієї квартири не існує.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у сумі 640,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: Деснянський районний відділ Головного управління ДМС в м. Києві про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 (1962 року народження, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 (1962 року народження, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (1974 року народження, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: