ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5002/17 Головуючий суддя І інстанції Майстренко О.М.
Провадження № 22-ц/818/997/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про позбавлення батьківських прав
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року в складі судді Майстренко О.М. по цивільній справі за ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради, Головне управління державної міграційної служби в Харківській області про надання тимчасового дозволу на вивіз дитини за кордон та позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків, надання дозволу на оформлення документів для виїзду дитини за кордон та позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2003 по 06.07.2012. Шлюб розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина хворіє, у нього астма І-ІІ ступеню та міопатія слабкої ступені обох очей. Протягом тривалого часу позивач з дитиною постійно проживають на території України. Для оздоровлення дитини необхідно кожного року їздити на півострів Крим, щоб пройти оздоровчі процедури пов'язані з дихальними шляхами. На теперішній час відповідач відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл на неодноразові тимчасові поїздки сина за кордон. Протягом останніх понад п'яти років лише позивач займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. Відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов'язків, дитина знаходиться на її утриманні та проживає з нею, відповідач не сплачує аліменти та ніякої допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться життям дитини, її здоров'ям, розвитком, не виявляє бажання приймати участь у утриманні та вихованні сина. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про надання тимчасового дозволу на вивіз дитини за кордон та позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради, Головне управління державної міграційної служби в Харківській області про надання тимчасового дозволу на вивіз дитини за кордон та позбавлення батьківських прав.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову, з огляду на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ніколи не заперечував проти проживання сина із матір'ю, вказане питання не вирішувалось у судовому порядку. Зазначено, що позивач ніколи не зверталась до нього з проханням надати дозвіл на перетин дитиною кордону. Вказано, що відповідач заперечує тільки проти довгострокових поїздок дитини, оскільки це порушить його права як батька. ОСОБА_3 послався на те, що прізвище дитини було змінено без його згоди та позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька і сина. Зазначив, що неодноразово намагався залагодити такі конфлікти мирним шляхом.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, які з'явились в судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували зареєстрованому шлюбі з 07.06.2003 по 06.07.2012. Шлюб розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова .

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із довідкою дільниці № 40 КП «Жилкомсервіс» від 05.10.2017 року № 2097 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 19.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

За рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 19.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11.10.2016 рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.08.2016 змінено. Зменшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі з 1000 грн. до 800 (вісімсот) грн. щомісячно, починаючи з 19.05.2015 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам виданим Московським відділом м. Харкова головного територіального управління юстиції в Харківській області від сума боргу ОСОБА_3 станом на 01.02.2018, складає 9435 гривен 40 копійок.

За інформацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №13» віл 02.04.2018, 27.10.2017, 10.10.2017, 24.04.2017 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку поліклініки.

З 23.12.2015 дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря - пульмунолога з діагнозом: Бронхіальна астма, змішана форма, середньо тяжкий персистуючий перебіг, неконтрольована.

Згідно доповідної записки лікуючого лікаря - на прийомах у поліклініці дитину супроводжує мати. Рекомендації лікаря мати дитини виконує. Претензій до матері не має.

Відповідно до інформації «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 124 Харківської міської ради Харківської області» від 06.10.2017. ОСОБА_5 навчається у 7-Б класі закладу. Мати, ОСОБА_4, приділяє належну увагу навчанню і вихованню сина, всебічному розвитку дитини. ОСОБА_4 постійно цікавиться результатами навчання, багато уваги приділяє проведенню змістовного відпочинку дитини. В після урочний час хлопчик відвідує спортивну секцію, гуртки. У зв'язку з частими хворобами, мати займається його лікуванням та оздоровленням. Батько, ОСОБА_3, не звертався до адміністрації ніколи та класного керівника з метою отримання інформації про успіхи чи здоров'я дитини, батьківські збори не відвідував.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2014 ОСОБА_3 був позбавлений батьківських прав відносно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відмовлено у повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.05.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2014 - скасовано. У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відмовлено.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.11.2014 № 658 батьку дитини, ОСОБА_3 встановлено порядок участі у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради віл 2 В 10.2015 №663 ОСОБА_4 надано дозвіл на зміну прізвища малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на прізвище ОСОБА_5.

За рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 в задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні - відмовлено. Згідно з ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.04.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2016 - залишено без змін.

Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 № 273 від 27.04.2018, наданого Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідальним особам Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб малолітній, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснив, що не заперечує проти позбавлення батька, ОСОБА_3, батьківських прав. З батьком він не спілкується, його успіхами та життям батько не цікавиться, зі святами та Днем народження ОСОБА_5 не вітає. Особисто підтвердив свої пояснення на засіданні Комісії.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд свої висновки мотивував тим, що позов в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню, оскільки відповідач не дбає про фізичний розвиток і здоров'я, не виконує батьківський обов'язок щодо виховання та матеріального утримання своєї дитини, захисту її прав та інтересів. Позовні вимоги ОСОБА_4 про надання дозволу на оформлення документів та виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків не підлягають задоволенню, так як згода батька, який позбавлений батьківських на вивезення дитини за кордон не потрібна, відповідно до чинного законодавства України та Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п. 18 вказаної Постанови роз'яснено, що відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Так, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем всупереч обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не було доведено суду, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини.

Судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи не було встановлено наявності негативного впливу з боку батька по відношенню до сина.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини

У висновках Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради та Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини, вони мають рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду.

Колегія суддів зазначає, що не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов'язків факт стягнення з відповідача за рішенням суду аліментів на утримання дитини, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Матеріалами справи також не підтверджується твердження позивача про відмову у наданні їй дозволу з боку відповідача на перетин дитиною державного кордону України без супроводу батька.

Таким чином, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які таких обов'язків не виконують, суд апеляційної інстанції вважає передчасним висновок суду першої інстанції про доцільність позбавлення ОСОБА_3 таких прав відносно його сина.

Одночасно колегія суддів вбачає необхідність покладення на орган опіки та піклування Харківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

За правилами п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було порушено норми процесуального права, що призвело до недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, доводи скарги спростовують висновки суду, колегія суддів на підставіп.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення із ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, поклавши на орган опіки та піклування Харківської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.