АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8298/17 22-ц/774/1076/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8298/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариства «Суха Балка»,

третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_3», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка» (надалі ПрАТ «Суха Балка»), про відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків в сумі 160 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював на підприємстві відповідача в період з 08.12.1986 року по 21.07.1999 року. Внаслідок шкідливих факторів виробництва у нього виникли хронічні захворювання, і за висновком МСЕК від 29.02.2012 року позивачу первинно було встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності (20% ХОЗЛ, 15% по деф.артрозу). В подальшому позивачу було встановлено втрату працездатності: за висновком МСЕК від 02.04.2013 року 50% (20% ХОЗЛ, 30% по деф. артрозу); за висновком МСЕК від 02.04.2014 року 65% (30% ХОЗЛ, 35% по деф. артрозу); за висновком МСЕК від 13.04.2017 року 80% (15% ХОЗЛ, 65% по деф. артрозу) безстроково.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14.10.2013 року з відповідача на користь позивача вже було стягнуто 25 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди в звязку із профзахворюваннями, однак позивач вважає, що у звязку з погіршенням стану його здоровя за період з 24.12.2013 року по 21.12.2017 року, йому теж завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок роботодавця.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування судом того, що у період з 24.12.2013 року по 21.12.2017 року стан його здоровя погіршився, відсоток втрати професійної працездатності збільшився, у звязку з чим він зазнає моральних страждань. При цьому, позивач вважає, що роботодавець має відшкодувати моральну шкоду за збільшення ступеню втрати професійної працездатності, оскільки, на його думку, такий розмір втрати працездатності йому встановлено уперше, а судовим рішенням вирішено питання про відшкодування моральної шкоди, виходячи із значно меншого ступеня втрати професійної працездатності.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_3 встановлено, що позивач у період з 08.12.1986 року по 21.07.1999 року працював в шкідливих умовах праці на посадах підземного газоелектрозварника, підземного прохідника, підземного кріпильника ш. Ювілейна ПрАТ «ОСОБА_3», у звязку з чим отримав професійні захворювання, які призвели до втрати професійної працездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14.10.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Євраз ОСОБА_3» (на теперішній час ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди та стягнуто з ПАТ «Євраз ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 25000,00 грн. (а.с. 49-52).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода відшкодовується одноразово і питання щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, вже вирішено рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14.10.2013 року.

Колегія суддів погоджується з такими виносками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У пункті 13 цієї Постанови роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає з моменту встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а не кожного разу, коли змінюється розмір вже встановленого ступеню втрати професійної працездатності.

З огляду на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже вирішено питання про відшкодування моральної шкоди позивачу у звязку з втратою ним професійної працездатності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повторне стягнення моральної шкоди не передбачено, ані нормами ЦК України, ані нормами КЗпП УКрани, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов було заявлено у звязку з погіршенням стану здоровя позивача ОСОБА_1 та збільшення ступеню втрати ним професійної працездатності, що, на думку позивача, є новими позовними вимогами, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 25 000, 00 грн. було визначено судом з урахуванням погіршення стану здоровя ОСОБА_1, тобто ця обставина вже була врахована судом та не може бути підставою для повторного звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. ОСОБА_3 першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: