Справа № 185/3150/18
Провадження № 2/185/2324/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу суму боргу за договором позики грошей від 23 вересня 2017 року в розмірі 10 000, 00 грн., за договором позики від 06 листопада 2017 року в розмірі 10 000,00 грн., за договором позики від 14 листопада 2017 року в розмірі 10 000,00 грн., за договором позики від 27 листопада 2017 року в розмірі 10 000,00 грн., за договором позики від 02 грудня 2017 року в розмірі 10 000,00 грн., за договором позики від 29 січня 2018 року в розмірі 10 000,00 грн., а разом 60 000,00 грн., суми інфляційних нарахувань, а саме: на суму боргу за договором позики грошей від 23 вересня 2017 року в розмірі 450,00 грн., на суму боргу за договором позики від 02 грудня 2017 року в розмірі 200,00 грн., на суму боргу за договором позики від 29 січня 2018 року в розмірі 110,00 грн., а разом 760,00 грн. та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилалася на те, що вона надала відповідачу 23 вересня 2017 року грошові кошти у вигляді позики в сумі 10 000,00 грн., з поверненням боргу до 20.11.2017 року про, що відповідач власноручно склала розписку від 23.09.2017 року. Крім того, 06 листопада 2017 року, 14 листопада 2017 року, 27 листопада 2017 року , 02 грудня 2017 року та 29 січня 2018 року нею були надані відповідачу грошові кошти у вигляді позики в сумі по 10 000,00 грн., кожен раз, а всього було надано грошей в розмірі 60 000,00 грн., про що відповідачем були складені розписки. У зазначені в розписках строки, відповідач грошові кошти не повернула. За останній час вона неодноразово зверталася до відповідача із проханням повернути їй гроші, але всі ці звернення ніякого позитивного результату не дали. На момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 60 000,00 грн., загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу складає 760,00 грн. Відповідач не виконує належним чином умови договору, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають частково в розмірі 60 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог просили відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відповідно до розписок від 23 вересня 2017 року, 06 листопада 2017 року, 14 листопада 2017 року, 27 листопада 2017 року , 02 грудня 2017 року та 29 січня 2018 року позивач надала відповідачу грошові кошти у вигляді позики на загальну суму 60 000,00 грн., з поверненням боргу до 20 листопада 2017 року (згідно розписки від 23 вересня 2017 року); до 20 березня 2018 року (згідно розписки від 06 листопада 2017 року); до 14 березня 2018 року (згідно розписки від 14 листопада 2017 року); до березня 2018 року (згідно розписки від 27 листопада 2017 року); до лютого 2018 року (згідно розписки від 02 грудня 2017 року); до березня 2018 року (згідно розписки від 29 січня 2018 року).

Одним із принципом цивільного судочинства є верховенство права (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, і відповідно до ст. 417 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Предметом доказування у даному спорі є факт наявності боргових зобовязань між сторонами та отримання грошових коштів на загальну суму 60000,00 грн.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд не дає оцінку правовідносинам, які могли б спонукати відповідача для складання боргової розписки, так як відповідно до положень Цивільно-процесуального кодексу України між сторонами був укладений правочин щодо боргових зобовязань, а не з інших правовідносин.

У відповідності до вимог ст. 545 ЦК України відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про виконання ним свого обовязку, а тому сума заборгованості за договором позики на загальну суму 60 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Індекси інфляції за період з грудня 2017 року по березень 2018 рік становлять: грудень 2017 року 101,0%, січень 2018 року 101,5%, лютий 2018 року 100,9 %, березень 2018 рік 101,1%. Загальний індекс інфляції за період з грудня 2017 року по березень 2018 складає 104,5%.

У зв'язку з тим, що грошове зобов'язання за розпискою від 23 вересня 2017 року було визначено у гривні, тому сума інфляційних нарахувань на суму боргу за період з грудня 2017 року по березень 2018 року складає 450,00 грн., з розрахунку: 10 000 грн. х 104,5%/100% - 10 000 = 450,00 грн.

Сума інфляційних нарахувань на суму боргу від 02 грудня 2017 року за період з лютого 2018 року по березень 2018 року складає 200,00 грн., з розрахунку: 10 000 грн. х 102,0%/100% - 10 000 = 200,00 грн.

Сума інфляційних нарахувань на суму боргу від 29 січня 2018 року за березень 2018 року складає 110,00 грн., з розрахунку: 10 000 грн. х 101,1%/100% - 10 000 = 110,00 грн.

Загальний розмір інфляційних нарахувань на суму боргу складає 760,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму боргу за договором позики грошей від 23 вересня 2017 року в розмірі 10 000 (десять тисяч ) грн. 00 коп., за договором позики від 06 листопада 2017 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., за договором позики від 14 листопада 2017 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., за договором позики від 27 листопада 2017 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., за договором позики від 02 грудня 2017 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., за договором позики від 29 січня 2018 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., а всього 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко