КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/833/2018 Головуючий в 1-й інстанції - Гуменюк А.І.
761/6647/18 Доповідач Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів :

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданої в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 доТовариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна авіаційна служба України про захист прав споживача та відшкодування матеріальної шкоди,-

у с т а н о в и в:

У березні 2015 року позивачі пред'явили вказаний позов до відповідача та зазначали, що 08.01.2014 року ними було придбано через офіційний сайт відповідача електронні квитки на рейс Київ-Дубаї-Київ. При купівлі квитків електронним замовленням було присвоєно номери S8BEQJ та MDHLSH. Згідно з замовленнямS8BEQJ було придбано квитки на ім'я ОСОБА_1 та його дітей, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_7, а згідно з замовлення MDHLSH було придбано квитки на ім'я ОСОБА_6. У подальшому позивачі замовили та оплатили візи та послуги спеціалізованого візового центру, також сплатили та замовили квитки на поїзд до м. Києва з м. Львова з метою посадки на авіарейс. У відповідності до придбаних квитків, виліт рейсом WU6021 повинен був здійснений 02.04.2014 року о 14.10 з аеропорту Київ-Жуляни до аеропорту АльМактум Дубай ОАЕ. Повернення повинно було бути здійснено рейсом WU6021 16.04.2014 рокуіз аеропорту АльМактум Дубай, виліт о 20.40. Проте, 20.03.2014 року, під час перевірки статусу замовлення, з метою планування повернення, ОСОБА_1зайшов у свій особистий запис в системі бронювання на сайті відповідача та не помітив замовлень. Після цього зателефонував на контактний номер телефону на офіційному сайті у відповідача і дізнався, що рейси з Києва до Дубаї та з Дубаї до Києва відповідачем скасовано з комерційних міркувань. У позасудовому порядку позивачі намагались врегулювати спір, але їм було запропоновано лише повернення коштів сплачених за квитки та відмовлено у компенсації та відшкодуванні інших витрат на виготовлення віз, придбання залізнодорожніх квитків, послуги банку, послуги візового центру. На офіційну електронну скриньку відповідачу було направлено лист 20.03.2014 року та отримано відповідь 24.03.2014 року, зі змісту якої запропоновано декілька варіантів вирішення спірних питань, які їх не влаштовували.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили стягнути з відповідача на користь кожного з них по 600 Євро компенсації, відповідно до ч. 5,6 ст. 104 Повітряного кодексу України (надалі по тексту ПКУ) та по 892,18 грн. витрат на оплату, з яких 747,46 грн. - оплата за залізничні квитки до м. Києва з м. Львова та оплата візи та послуги візового центру країн Азії.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, який діє також в інтересах інших позивачів, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом безпідставно прийняті як належні та допустимі докази відомості про наявність повідомлень, котрі начебто направлені відповідачем про скасування рейсу на електронну адресу лише йому 04.03.2014 року, 18.03.2014 року та 22.03.2013 року,оскільки відсутні дані про факт і час одержання електронного документа ОСОБА_1 у вказані дати. За відсутністю вказаних доказів обставини відмови відповідачем в обслуговуванні позивачів, як пасажирів за попередньо купленими квитками підпадають під визначення скасування рейсу в розумінні п.94) ст.1 Повітряного кодексу України, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний виплатити кожному з позивачів компенсацію, передбачену частинами 5 та 6 ст. 104 ПКУ, оскільки причиною скасування рейсу не була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає аргументи апеляційної скарги безпідставними. Роздруківкою із систем бронювання відповідача, які надані до справи, підтверджується направлення електронних листів-повідомлень на електронну адресу 04.03.2014 року, 18.03.2014 року, 22.03.2014 року, тобто принаймні два повідомлення було направлено позивачу ОСОБА_1, вказаному як контактна особа у бронюваннях S8BEQJта MDHLSHза 26 і 16 днів до часу, коли мав виконуватися рейс. На перевізника в даному випадку не покладається обов'язок пересвідчитись, що повідомлення доставлено пасажиру, чи отримати про це електронне підтвердження. Крім того надані докази щодо зв'язку з позивачами за номером телефону НОМЕР_1 08.03.2014 і 17.03.2014 року. Наведені докази свідчать про відсутність підстав для виплати позивача компенсації, виходячи з положень статті 104 ПКУ. Конвенція про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень 1999 року (Монреальська Конвенція ) ратифікована Україною 17 грудня 2008 року Законом України 685-VI включає вичерпний перелік умов відповідальності перевізників перед пасажирами та виключає можливість стягнення пасажирами з авіакомпанії будь-яких непрямих збитків.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 08.01.2014 року, через офіційний сайт відповідача (http//:wizzair.com), позивачами придбано 7 електронних квитків на рейс WU6021 Київ-Дубаї, з датою відправлення 02.04.2014 року та на зворотний рейс WU 6022 Дубаї-Київ, з датою вильоту 16.04.2014 року, що підтверджується копіями замовлень за номерами S8BEQJ та MDHLSH, відповідно.

Рейс WU 6021 Київ-Дубаї, з датою відправлення 02.04.2014 року, було скасовано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 Повітряного кодексу України, правила авіаперевізника - правила, інструкції і технології, встановлені авіаперевізником, які використовуються при повітряних перевезеннях пасажирів та/або багажу, вантажу, пошти, а також правила застосування тарифів, стандарти та настанови з обслуговування пасажирів і багажу, порядок розгляду претензій та позовів. Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб'єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Згідно з частиною 4 зазначеної статті, авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Оскільки на жодний із запропонованих відповідачем варіантів позивачі не погодилися, вартість невикористаних авіаквитків у розмірі 4377,60 грн. та 1148 грн. їм була повернута відповідачем відповідно до листа ПАТ «Райффазен Банк Аваль» від 12.08.2015 року № 97-0-6-00/17.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд встановив та виходив з того, що відсутні підстави для виплати відповідачем кожному з позивачів компенсації у розмірі по 600 Євро, унаслідок скасування рейсу WU6021, який повинен був здійснений 02.04.2014 року о 14.10 год. з аеропорту Київ-Жуляни до аеропорту АльМактум Дубай ОАЕ, а понесені витрати на залізничні квитки та за послуги візового центру країн Азії неможна віднести до прямих збитків, понесених внаслідок скасування вказаного авіарейсу.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, а доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

В обґрунтування своїх вимог в частині наявності права на отримання компенсації від авіакомпанії в зв'язку зі скасуванням рейсу позивачі посилались на ч. 1-4 ст. 105 ПКУ, яка передбачає таке право, якщо пасажира не поінформовано про скасування рейсу: щонайменше за два тижні до запланованого часу відправлення; у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття.

При цьому зазначали, що під час бронювання відповідачу було зазначено поштову адресу замовника ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_1, проте жодного повідомлення від відповідача про скасування рейсу чи інші зміни у розкладі за вказаною адресою не отримувалось.

Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач надав роздруківку із систем бронювання відповідача на підтвердження направлення листів-повідомлень на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_104.03.,18.03,22.03.2014 року і перші два повідомлення були направлені ОСОБА_1, указаному як контактна особа у бронюваннях S8BEQJ та MDHLSH за 26 і 16 днів до часу, коли мав виконуватися рейс. 08.03.,17.03.2014 року були здійснені спроби зв'язатися із позивачем по телефону НОМЕР_1,однак безуспішно.

Відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що при бронюванні авіаквитків на вказані рейси відповідача на відповідному його сайті 08.01.2014 року за номерами S8BEQJта MDHLSHзазначена контактна інформація ОСОБА_1 АДРЕСА_1, телефон НОМЕР_1,електронна пошта: rupinskyigmasl.com.

Дану обставину позивачі не заперечують, у зв'язку з чим не викликає сумнів зв'язок відповідача з позивачем ОСОБА_1 електронною поштою 04.03.,18.03.,22.03.2014 року з приводу скасування рейсів, що було доведено відповідачем роздруківкою із систем бронювання електронних листів-повідомлень на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Будь-яких належних та допустимих доказів тому, що відповідач не направляв указані листи-повідомлення у вказані дати на електронну пошту позивача ОСОБА_1 на спростування указаному, позивачами не надано.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги щодо недопустимості наданих відповідачем доказів у розумінні ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».

За таких обставин колегія суддів вважає підставним посилання відповідача в запереченнях на апеляційну скаргу на Главу 2 Розділу VIIIЗагальних умов перевезення пасажирів і багажу ТОВ «Авіалінії Візз Ейр Україна» , які є невід'ємною частиною договору перевезення між пасажиром і перевізником і з якими пасажир в обов'язковому порядку погоджується під час бронювання. У вказаному розділі зазначено, що: «Під час бронювання пасажир повідомляє Перевізнику чи його агенту необхідну інформацію щодо своїх персональних даних (Прізвища, ім'я, по-батькові) та особливих умов перевезення. Крім того, під час бронювання пасажир зобов'язаний надати Перевізнику чи його агенту достовірні відомості щодо свого номера телефону, адреси постійного та тимчасового проживання, адреси електронної пошти та іншого можливого резервного контакту для здійснення своєчасного оповіщення та інформування пассажира, будь-яких інших даних, що можуть вимагатися Перевізником відповідно до чинного законодавства та Застосовних законів. У разі відсутності належного зв'язку з пасажиром, відповідальність за наслідки несвоєчасного оповіщення та інформування пасажира щодо змін у перевезеннях покладається на пассажира».

Пасажир повинен надати Перевізнику коректну та правдиву інформацію у відповідності до п. 8 Глави 2 цього Розділу. Пасажир несе відповідальність за правильність наданої інформації, а також за забезпечення точності наданої адреси електронної пошти та зобов'язаний здійснювати її регулярну перевірку.

Статтею 81 ЦПК України покладається обов'язок на сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції представником позивачів ОСОБА_1 не надано підтверджень тому, що надавши відповідачу адресу електронної пошти під час бронювання авіаквитків на вказаний авіарейс, він регулярно здійснював її перевірку і у вказані відповідачем дні на його електронну пошту повідомлень від відповідача не надходило.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що позивачі були повідомлені про скасування рейсу 02.04.2014 року вчасно, а тому відсутні підстави на виплату останнім компенсації згідно з ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України.

Відповідно до ст. 29 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень 1999року (Монреальська Конвенція), ратифікованої Україною 17.12.2008 року, під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв'язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди не підлягають стягненню. Тобто, Монреальська Конвенція включає вичерпний перелік умов відповідальності перевізників перед пасажирами та виключає можливість стягнення пасажирами з авіакомпанії будь-яких непрямих збитків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно застосувавши вищевказану норму Монреальської Конвенції, підставно визнав витрати позивачів на залізничні квитки за маршрутом Львів-Київ у розмірі 747,46 грн., а також витрати за послуги візового центру країн Азії в розмірі 4605,62 грн. не прямими фактичними збитками, понесеними ними внаслідок скасування рейсу та відмовив у їх стягненні.

Доводів на спростування висновку суду в цій частині позовних вимог апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв&quна;язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384,389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1, поданої в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в порядку п. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук