Справа № 466/4412/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/4499/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулись з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на виготовлення надгробного пам'ятника у розмірі 32 357 грн., доставку надмогильної споруди - 1 606, 50 грн. та придбання ритуальних товарів - 2 661 грн., а всього - 36 624, 50 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, одноразово у розмірі 10219,10 грн. за три роки наперед та 40498,50 грн. щомісячними платежами по 304,50 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в особі його законного представника ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, одноразово у розмірі 10219,10 грн. за три роки наперед та 55114,50 грн. щомісячними платежами по 304,50 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в особі її законного представника ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, одноразово у розмірі 10219,10 грн. за три роки наперед та 44457 грн. щомісячними платежами по 304,50 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 71936,49 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в особі його законного представника ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 90000 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в особі її законного представника ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 90000 грн.; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 80000 грн.; стягнення судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на виготовлення надгробного пам'ятника в розмірі 32357 грн., витрати на доставку надмогильної споруди в розмірі 1606,50 грн. та витрати на придбання ритуальних товарів в розмірі 2661 грн., а всього 36624,50 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 шкоду, завдану смертю ОСОБА_7 одноразово в розмірі 10219,10 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 шкоду, завдану смертю ОСОБА_7 одноразово в розмірі 10219,10 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 шкоду, завдану смертю ОСОБА_7 одноразово в розмірі 10219,10 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10000 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю особи.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3500 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 рокув апеляційному порядку оскаржили представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 - ОСОБА_3 вапеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково ототожнив порядок і підстави відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи і відшкодування додаткових витрат внаслідок каліцтва та іншого ушкодження здоров'я. Судом не враховано, що згідно абз. 2 ч.1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується: дитині до досягнення нею вісімнадцяти років, одному з батьків або другому з подружжя чи іншому членові сімї, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Зазначає, що згідно ч.1 ст. 1202 ЦК України встановлено, що відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Судом не надано належної оцінки доводам ОСОБА_2, як законного представника малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з приводу моральної шкоди, заподіяної дітям. Така шкода, на погляд ОСОБА_2, полягає у втраті рідного батька фактично з моменту народження, проживання у неповноцінній сім'ї та відсутності можливості відчути батьківське виховання і любов, труднощах, які неминуче виникнуть у майбутньому через відсутність годувальника і захисника сім'ї. Оцінює моральну шкоду, заподіяну її дітям в розмірі 90 000 грн. кожному. Також, судом не враховано, що внаслідок смерті ОСОБА_7 його матері ОСОБА_6 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у пережитих нею стражданнях внаслідок завдання непомірного стресу, коли дізналась про загибель свого сина, розуміння втрати його назавжди, споглядання понівеченого тіла сина, усвідомлення того, що батьки не повинні ховати своїх дітей, непомірного стресу під час організації поховання свого сина, втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв'язків, у зв'язку із цим ОСОБА_6 оцінює нанесену їй моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

З вищенаведених підстав апелянт просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15.03.2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та малолітніх дітей ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_7, у розмірі 10 219,10 грн. змінити та: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, одноразово у розмірі 10 219, 10 грн. (десять тисяч двісті дев'ятнадцять грн. 10 коп.) за три роки наперед та 40 498, 50 грн. (сорок тисяч чотириста дев'яносто вісім грн. 50 коп.) щомісячними платежами по 304, 50 грн. (триста чотири грн. 50 коп.); стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в особі його законного представника ОСОБА_2на відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, одноразово у розмірі 10 219, 10 грн. за три роки наперед та 55 114, 50 грн. щомісячними платежами по 304, 50 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в особі її законного представника ОСОБА_2 на відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, одноразово у розмірі 10 219, 10 грн. за три роки наперед та 44 457 грн. щомісячними платежами по 304, 50 грн. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15.03.2016р. в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної у розмірі 10 000 грн. змінити на: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 71 936, 49 грн. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15.03.2016р. в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог скасувати та прийняти у цій частині нове рішення, яким: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в особі його законного представника ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в особі її законного представника ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним у частині часткового задоволення позовних вимог, та таким, що підлягає до скасування. Вважає, що з врахуванням встановлених обставин в кримінальному провадженні, він повинен був бути звільненим від обов'язку відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом. Також вважає, що судом безпідставно не було застосовано ч.5 ст. 1187 ЦПК України, яка підлягала застосуванню, та не врахував обставин, що він, у грудні 2011 року та у січні 2012 року надавав кошти ОСОБА_2 у розмірі 1070 грн. та 10000 грн. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині часткового задоволення вимог позивачів скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2011 року, близько 21:00 год., на автодорозі між с. Скнилів та с. Басівка Пустомитівського району Львівської області, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер 17 грудня 2011 року в Пустомитівській центральній районній лікарні.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи від 30 січня 2012 року № 300 на момент огляду автомобіля «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, його робоча гальмівна система та система рульового управління є технічно справними. При заданих слідством обставинах, зближення автомобіля «ЗАЗ» та пішохода ОСОБА_7, водій ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування.

Вказані обставини були встановлені на підставі копії постанови про закриття кримінального провадження від 05 березня 2015 року № 0000437, згідно з якою вказане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до роз»яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов»язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події. (п.1 ч. ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

ОСОБА_4, як володільцем джерела підвищеної небезпеки, на якого законом покладено обов»язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили, не доведено, що потерпілий ОСОБА_7 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком. Твердження ОСОБА_4 про умисел потерпілого ОСОБА_7 є голослівними, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, яке витребовувалось, вивчалось та досліджувалось судом апеляційної інстанції

Вивченням матеріалів кримінального провадження про обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, судом також не встановлено умислу у діях потерпілого ОСОБА_7, що би виключав відповідальність ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

І оскільки ОСОБА_4 не довів, що шкоду завдано внаслідок умислу потерпілого чи внаслідок непереборної сили, він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану смертю потерпілого.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.(ч.3 ст. 1193 ЦК). (абз 6 п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4).

У відповідності до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент ДТП ОСОБА_7 не працював.

З огляду на викладене, право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_7, мають малолітні діти, які були на його утриманні: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_2

Згідно з ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на відшкодування шкоди, одноразово за три роки наперед від дня смерті ОСОБА_7 в розмірі по 10219.10 грн. на кожного, розмір якого розраховано виходячи з положень ч.2 ст.1195 ЦК України, згідно з якою розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 не працював,

Розмір шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, слід розраховувати виходячи з наступних розмірів мінімальної заробітної плати, що діяли у період з моменту ДТП по 17.12.2014, а саме: з 17.12.2011 по 01.01.2012 (14 днів) у розмірі 1004 грн. з 01.01.2012 по 01.04.2012 (3 місяці) у розмірі 1073 грн. з 01.04.2012 по 01.07.2012 (3 місяці) у розмірі 1094 грн. з 01.07.2012 по 01.10.2012 (3 місяці) у розмірі 1102 грн. з 01.10.2012 по 01.12.2012 (2 місяці) у розмірі 1118 грн. з 01.12.2012 по 01.01.2013 (1 місяць) у розмірі 1134 грн. з 01.01.2013 по 01.12.2013р. (12 місяців) - 1147 грн. з 01.12.2013р. по 17.12.2014 (12 місяців і 17 днів) 1218 грн.

Частково задовольняючи позов та стягуючи шкоду на користь дітей та дружини померлого одноразово, на три роки наперед, що становить 10 219 грн 10 коп. на кожного за період з 17 грудня 2011 року по 17 грудня 2014 року, суд першої інстанції вірно виходив з положень ч. 1 ст. 1202 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в цій частині не спростовують правильних висновків суду.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування щомісячними платежами по 304.00 грн. їй та дітям шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 протягом майбутніх періодів в розмірі: - на ОСОБА_2 відшкодування шкоди до досягнення наймолодшою дитиною - ОСОБА_8 14 років, тобто, в період з 17.12.2014 р. по 04.02.2026 р. (133 місяці), у розмірі 40 498, 50 грн.; - на ОСОБА_8 відшкодування шкоди до досягнення ним 18 років, а саме в період з 17.12.2014 р. по 04.02.2030 р. (181 місяці), у розмірі 55 114, 50 грн.; - на ОСОБА_9 відшкодування шкоди до досягнення нею 18 років, тобто в період з 17.12.2014 р. по 01.03.2027 р. (146 місяців), у розмірі 44 457 грн.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, який відмовляючи у стягненні щомісячних платежів на користь дружини померлого до досягнення наймолодшою дитиною 14 років та на користь дітей до досягнення ними 18 років, врахував майновий стан відповідача та відсутність доказів на підтвердження вимоги щодо стягнення додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України.

Такий висновок суду суперечить ч. ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України, якими передбачено відшкодування винною особою шкоди, завданої смертю годувальника, а посилання суду на ч.1 ст. 1195 ЦК України є безпідставним, оскільки відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого на дітей до досягнення ними 18 років та на дружину, яка не працює та здійснює догляд за дітьми до досягнення дитиною 14 років визначено ч.1 ст. 1200 ЦК України, і не є додатковими витратами в розумінні ст.1195 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з розрахунком шкоди, заданої смертю потерпілого ОСОБА_7, наданим позивачами, оскільки такий зроблено з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», згідно з яким розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн., а відтак стягненню з відповідача підлягає шкода у розмірі: на користь ОСОБА_2 до досягнення наймолодшою дитиною - ОСОБА_8 14 років, тобто, в період з 17.12.2014 р. по 04.02.2026 р. (133 місяці), у розмірі 40 498, 50 грн.; на користь ОСОБА_8 до досягнення ним 18 років, а саме в період з 17.12.2014 р. по 04.02.2030 р. (181 місяці), у розмірі 55 114, 50 грн.; на користь ОСОБА_9 до досягнення нею 18 років, тобто в період з 17.12.2014 р. по 01.03.2027 р. (146 місяців), у розмірі 44 457 грн.;

Зазначені суми на відшкодування шкоди, завданої смертю потепілого, підлягають стягненню з відповідача щомісячними платежами по 304, 50 грн. на кожну особу.

Долученими до матеріалів справи товарним чеком від 17.12.2011 року на оплату ритуальних послуг на суму 26661.00 грн., накладною №308 від 03.08.2017 року на суму 17000.00 грн., фотографією надгробного пам»ятника, підтверджується понесення ОСОБА_2 витрат на поховання та спорудження надгробного пам»ятника ОСОБА_7, які з врахуванням положень ст. 1201 ЦК України підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю .

Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95р., слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз»яснень абз. 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення ст. 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну , а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено правила дорожнього руху.

Оскільки сам факт загибелі ОСОБА_7 спричинив моральні страждання не лише дружині, а і матері померлого та його малолітнім дітям, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та матері ОСОБА_7 - ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, з посиланням на те, що такі вимоги є завищеними, не обґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Такі висновки суду першої інстанції спростовуються моральними стражданнями та переживаннями ОСОБА_2, ОСОБА_6, які вони пережили, усвідомлюючи втрату близької та дорогої їм людини, так як ОСОБА_10 у зовсім молодому віці втратила чоловіка та батька їхніх дітей, ОСОБА_6 втратила молодого сина, якому виповнилося всього 28 років, непомірним стресом, який вони пережили, дізнавшись про загибель сина та чоловіка, споглядання понівеченого тіла, розуміння втрати його назавжди, усвідомлення ОСОБА_6 того, що батьки не повинні хоронити своїх дітей, і що на старості років нікому буде нею опікуватись.

Висновки суду першої інстанції про необґрунтованість вимог ОСОБА_2 в інтересах дітей, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_7, батька малолітніх дітей, спростовуються моральними стражданнями та переживаннями, яких вони пережили, усвідомлюючи втрату рідного батька, розумінням того, що вони втратили його назавжди, розумінням того, що позбавлені можливості відчути батьківську любов та можливості проживати та виховуватись у повноцінній сім»ї.

На думку колегії суддів, сам факт загибелі ОСОБА_7 спричинив моральні страждання та переживання не лише дружині, ОСОБА_2, а і його матері, ОСОБА_6 та малолітнім дітям, ОСОБА_9, та ОСОБА_8

Згідно з розписками від 14 грудня 2011 року та 01 лютого 2012 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 10 000.00 грн. за моральну та матеріальну шкоду та 1070.00 грн. витрат на лікування ОСОБА_7, що було враховано судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь дружини померлого, ОСОБА_2

Враховуючи вищенаведене, глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнали матір загиблого, ОСОБА_6, його малолітні діти ОСОБА_8, ОСОБА_9, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також зважаючи на обставини загибелі ОСОБА_7, відсутність технічної можливості в ОСОБА_4 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування, на думку колегії суддів на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_7, слід стягнути на користь ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 10000.00 грн. на кожного.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_7 у зв'язку із умислом потерпілого, є безпідставними, оскільки, ОСОБА_4, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не довів належними та допустимими доказами наявність умислу потерпілого.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не спростовують висновку суду першої інстанції про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат на правову допомогу, розмір яких згідно з актом виконаних робіт становить 3500 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року- в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди - скасувати та поновити в цій частині вимог нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 в сої інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 17000.00 грн. витрат на виготовлення надгробного пам»ятника, на придбання ритуальних товарів - 26661.00 грн., а всього 19661.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 40498.50 грн. щомісячними платежами по 304.50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в особі його законного представника ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 55114.50 грн. щомісячними платежами по 304.50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в особі її законного представника ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 44457.00 грн. щомісячними платежами по 304.50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в особі його законного представника ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 в особі його законного представника ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000.00 грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду д м. Львова від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.05.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Левик Я.А.

Цяцяк Р.П.