Провадження №22-ц/772/357/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач :Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 рокуСправа № 130/1179/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії:

головуючого: Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук В.В., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

відповідач: Прокуратура Вінницької області,

відповідач: Жмеринська місцева прокуратура,

третя особа: керівник Жмеринської місцевої прокуратури - Кислов Юрій Анатолійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року, ухвалене у складі судді Шепеля К.А. об 11:38 год. у приміщенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України, керівника Жмеринської місцевої прокуратури про стягнення коштів в сумі 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями прокурора.

Позовна заява мотивована тим, що заявник звертався до Жмеринської місцевої прокуратури з заявою про кримінальне правопорушення за фактом надання експертом Барського відділення СМЕ завідомого неправдивого висновку, яка надалі була скерована в порядку Закону України «Про звернення громадян» до Жмеринського ВП ГУ НП у Вінницькій області для організації розгляду та прийняття рішення.

Вважаючи такі дії прокурора протиправними, такими, що порушують його права та спричинили йому моральну шкоду, ОСОБА_4 просив його позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено прокуратуру Вінницької області.

Ухвалою цього ж суду від 10 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду в частині вимог до прокуратури Вінницької області та керівника Жмеринської місцевої прокуратури й продовжено розгляд справи за вимогами позивача до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної керівником Жмеринської місцевої прокуратури Кисловим Ю.А. невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

25 вересня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив залучити до участі у справі як співвідповідачів прокуратуру Вінницької області та Жмеринську місцеву прокуратуру, а також як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: керівника Жмеринської місцевої прокуратури - Кислова Ю.А.

У поданій заяві позивач також збільшив позовні вимоги й просив визнати, що відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року незаконність дій зазначається не тільки в резолютивній, а й у мотивувальній частинах судового рішення; визнати, що його заява про злочин відповідає вимогам закону; визнати незаконною бездіяльність посадової особи держави Україна щодо невнесення відомостей по його заяві про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань; визнати незаконним рішення посадової особи прокуратури щодо надання йому відповіді на заяву в порядку та усупереч вимогам Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2017 року зазначену заяву задоволено, залучено до участі у справі співвідповідачів, третю особу та прийнято збільшені позовні вимоги.

Ухвалою цього ж суду від 13 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 у частині визнання зазначення незаконності дій в мотивувальній частині рішення та визнання бездіяльність посадової особи держави Україна щодо невнесення відомостей по його заяві про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишено без розгляду.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки позивачем, усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності дій чи бездіяльності посадових осіб органів прокуратури при розгляді його заяв про вчинений злочин та заподіяння йому моральної шкоди. Також не підлягала задоволенню й вимога позивача про визнання відповідності заяви про вчинення злочину вимогам закону, оскільки у прийнятті указаної заяви позивачеві відмовлено не було, а отже не порушено його прав у розумінні ст. 4 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене у справі судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи та дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, не звернув уваги на те, що подана ним заява про вчинене кримінальне правопорушення не підлягала розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки відомості про вчинене кримінальне правопорушення мали бути невідкладно внесені прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник Прокуратури Вінницької області Гущіна Н.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції установлено, що 9 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Жмеринської місцевої прокуратури із заявою про вчинене експертом Барського відділення СМЕ кримінальне правопорушення, передбачене ст. 384 КК України, а саме надання завідомого неправдивого висновку під час провадження досудового розслідування (а.с. 16).

13 березня 2017 року до Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_2 подав уточнюючу заяву про вчинений злочин, в якій виклав особисте бачення обставин та доводи щодо неправдивості висновку експерта.

Листами керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Ю.А. від 10 березня 2017 року вих. № 74-72-17 та 16 березня 2017 року вих. № 74-72-16 указані заяви відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» були скеровані для організації розгляду та прийняття рішення до Жмеринського ВП ГУ НП У Вінницькій області (а.с. 4,17).

21 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Жмеринської місцевої прокуратури із заявою про вчинений експертом Барського відділення СМЕ злочин, у якій виклав свої доводи щодо обставин кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 та посилався на розбіжності у фіксації тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 (а.с. 18).

За результатами розгляду цієї заяви, відомості про кримінальне правопорушення були внесені Барським ВП Жмеринського ВП ГУ НП у Вінницькій області до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2017 року за № 0000020 за ч. 1 ст. 384 КК України, про що письмово повідомлено заявника (а.с. 19, 38).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку про те, що позивачем, у відповідності до положень ст. ст. 77, 81 ЦПК України, не було надано доказів відповідно до викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, у зв?язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність фактичних обставин і правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. При розгляді справи не надано доказів на підтвердження незаконності дій посадових осіб органів прокуратури.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_2 зазначив, що протиправними діями (бездіяльністю) прокурора щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення та перенаправлення його заяви до органів поліції, йому завдано моральної шкоди, яка виражається в порушенні нормальних життєвих зв?язків, що через його похилий вік має негативні наслідки для здоров?я заявника, який змушений був звертатися за медичною допомогою до лікаря - офтальмолога та невролога.

Нормами КПК України, а саме ст. 303 передбачено право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, належним і допустимим доказом незаконності дій, бездіяльності органу прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення є виключно ухвала слідчого судді, якою задоволено скаргу заявника.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність бездіяльності органу прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, належить розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За відсутності факту вчинення протиправних дій, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів підстав для відшкодування йому моральної шкоди. При цьому дії посадових осіб органів прокуратури щодо його заяви про кримінальне правопорушення протиправними у встановленому законом порядку визнані не були.

Також судом надано належну правову оцінку доводам позивача про протиправність дій органів прокуратури, встановлених ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 серпня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року, оскільки ці судові рішення стосуються інших обставин, ніж ті, що стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Порушень вимог статей 8, 40, 55, 56, 150 Конституції України судом при розгляді справи допущено не було.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

Підпис В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький