233 № 233/5811/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
12 грудня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря судового засідання Клугер Т.А., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу № 233/5811/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
02.11.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, пославшись на те, що з 16 жовтня 2014 року вона за нотаріально посвідченим договором є власником зазначеного будинку.
З 2014 року відповідач за даною адресою не проживає, його особистих речей в квартирі позивачки не має. Але відповідач продовжує бути зареєстрованим в квартирі, в добровільному порядку з реєстрації не знявся.
Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з правом власності, об'єктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися до суду.
Тож вважає, що відповідач має бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою спірного житлового приміщення.
Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін.
Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з посиланням на підтримання позову (а.с.24).
Відповідач, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву суду не надавав.
З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків:
Спірне житлове приміщення розташоване квартирі АДРЕСА_1.
Власником будинку за вищевказаною адресою у відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 16 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Костянтинівського районного нотаріального округу Панасенко І.П., за реєстром №1878 (а.с.6), є позивач ОСОБА_1. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.10.2014 р., номер запису про право власності 7350114, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28166508 від 16.10.2018 р. (а.с.7).
Як на час купівлі позивачкою вказаного житлового будинку, так і дотепер в ньому зареєстрований продавець ОСОБА_2, як це вбачається з довідки КП «ЖЕК №6» №359 від 30.10.2018 р. (а.с.11).
Відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає і ним не користується з березня 2014 року, що підтверджено Актами КП «ЖЕК №6» від 02.10.2016 р., від 18.09.2017 р., 30.10.2018 р. (а.с.8,9,10).
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України та статті 150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
За приписами ч.1 ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.
Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідач не є членам сім'ї позивача.
Тож у відповідності до приписів ст.391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на це житло (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК).
За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з визнанням відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_1) до
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2)
«про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя