Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 278/3145/14-ц

провадження № 61-5096св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року в складі судді Грубіяна Є. О. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року в складі суддів: Талько О. Б., Заполовського В. Й., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту та скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 Житомирської області. За життя спадкодавець склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповідав позивачу. ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної конторидля оформлення спадщини, проте нотаріус повідомив про наявність іншого заповіту, складеного від імені ОСОБА_5 18 грудня 2008 року, згідно з яким останній все належне майно заповідав відповідачу. На підставі спірного заповіту 04 вересня 2012 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 Житомирської області. Заповіт від 18 грудня 2008 року не відповідає внутрішній волі ОСОБА_5, оскільки він його не підписував, що підтверджується висновком спеціаліста.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила визнати недійсним заповіт від 18 грудня 2008 року та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 вересня 2012 року на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області 18 грудня 2008 року. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 вересня 2012 року Третьою Житомирською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 730,80 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зібраними по справі доказами, зокрема висновком судової експертизи від 29 лютого 2016 року, підтверджено, що підпис в оскаржуваному заповіті виконано не ОСОБА_5, а іншою особою, тому немає правових підстав вважати про наявність волевиявлення спадкодавця на вчинення вказаного правочину.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заповіт від 18 грудня 2008 року не підписано спадкодавцем, тобто волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тому наявні правові підстави для застосування норм статті 1257 ЦК України та визнання спірного заповіту недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний заповіт підписано особисто спадкодавцем, а висновок експерта не відповідає обставинам справи, експертизу проведено з порушенням закону.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що експертизу проведено на підставі документів, які були долучені до матеріалів справи за клопотанням відповідача. Висновок експерта складено відповідно до вимог закону та відповідає фактичним обставинам справи.

30 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що 12 квітня 2000 року ОСОБА_5 склав заповіт, за умовами якого все належне йому на день смерті майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 Житомирської області, заповідав своїй онуці ОСОБА_2

Вказаний вище заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області 12 квітня 2000 року та зареєстрований в реєстрі.

Відповідно до заповіту від 18 грудня 2008 року ОСОБА_5 заповідав зазначену квартиру та все належне йому майно сину ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 прийняв спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. 04 вересня 2012 року державним нотаріусом Третьої Житомирської державної нотаріальної контори видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру.

Під час розгляду цієї справи ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2014 року призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експерту Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.

Експерту на дослідження надано оригінал спірного заповіту, який зберігався у Новогуйвинській селищній раді Житомирського району Житомирської області, а також документи, які містять вільні зразки підписів ОСОБА_5

Згідно з висновком судової експертизи від 29 лютого 2016 року підпис від імені ОСОБА_5 у графі у заповіті від 18 грудня 2008 року виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

За клопотанням представника відповідача судом апеляційної інстанції досліджено матеріали цивільної справи № 2-1641/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним вказаного заповіту з інших підстав. Ухвалою суду у цій справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Житомирській області

від 05 вересня 2013 року підпис, розташований в графі «Підпис» заповіту від 18 грудня 2008 року, від імені ОСОБА_5 виконаний ОСОБА_5

Як вільні зразки підпису спадкодавця експерту надані ті ж документи, що й під час призначення експертизи, висновок у якій складений 29 лютого

2016 року.

В подальшому ухвалою суду від 13 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 у справі № 2-1641/12 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України.

Встановлено, що представник відповідача ОСОБА_4 не заперечував проти надання вказаних вище документів експерту як порівняльний матеріал та не ставив під сумнів достовірність підписів спадкодавця на цих документах.

Відповідно до частин першої та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК Українивстановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Загальні вимоги до форми заповіту визначені статтею 1247 ЦК України, відповідно до частини другої якої заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Частиною другою статті 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахував зазначені норми матеріального права та дійшов правильного висновку, що висновком експертизи, яка проведена у цій справі на підставі ухвали суду, встановлено, що підпис у спірному заповіті виконаний не спадкодавцем, а іншою особою, тобто волевиявлення заповідача було відсутнє. Оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що спірний заповіт не було підписано заповідачем, тому наявні правові підстави для застосування норми частини другої статті 1257 ЦК України та визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними.

Під час вирішення цього спору судами першої та апеляційної інстанцій установлено обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку, а також оцінено усі докази, з яких суди виходили при вирішенні позову.

Доводи касаційної скарги, що судом не досліджено перед наданням експерту вільних зразків підпису спадкодавця, тому висновок експерта не може бути належним доказом, не заслуговують на увагу, оскільки вказані вище документи, які містять зразки почерку та підписів спадкодавця, були надані саме за клопотанням представника відповідача. Крім того, відповідачем не було заявлено в суді першої інстанції клопотання про проведення повторної експертизи з тих підстав, що висновок експертизи є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Разом з тим, як вбачається з протоколу судового засідання від 23 червня 2016 року під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні представник відповідача відмовився від заявленого клопотання про призначення експертизи.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що експертизу безпідставно проведено лише на підставі заповіту, який зберігався у селищній раді, оскільки відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно, відповідач мав можливість подати на дослідження експерту свій примірник заповіту, проте він утримався від вчинення таких дій.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що експертизу проведено з порушенням закону, оскільки судом не подано експерту всі можливі та необхідні для дослідження зразки почерку та підпису спадкодавця, у зв'язку з чим таку експертизу проведено в межах наданих експерту матеріалів справи. Разом з тим відповідач як син спадкодавця мав право подати зразки почерку та підпису заповідача, які вважав необхідними для встановлення фактичних обставин справи.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що наданий експерту примірник заповіту міг бути підробленим, оскільки вказані обставини не доведені належними та допустимими доказами доказування.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик