Справа № 567/124/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Стаднікова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро", третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 «Захід Агро» про визнання недійсним договору оренди землі.

В позовній заяві позивач зазначає, що він - ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,25 га, кадастровий номер :05:001:0142, що розташована на території Милятинської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначає, що йому стало відомо, що земельна ділянка перебуває у оренді у ОСОБА_3 «Захід Агро», зокрема йому було надано договір оренди землі, з якого виявилося, що даний договір укладений 25.05.2015, однак даний договір укладений не ним, оскільки він його не підписував, у звязку із цим просить визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2015, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 «Захід Агро».

Також посилаючись на норми ч.1 ст.103, ст.263 ЦПК України, з метою встановлення факту належності підпису на договорі оренди землі, обґрунтовує необхідність призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 02.02.2018 позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 04.05.2018 до участі у справі, за клопотанням представника позивача залучено третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 "Західна агровиробнича компанія".

Ухвалою від 29.05.2018 за клопотанням представника позивача, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, витребувано документи для належного провадження експертизи, провадження зупинене.

Ухвалою від 06.09.2018 поновлено підготовче провадження у справі, постановлено закрити підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач не зявився. Представник позивача подав заяву у якій проси справу розглядати беї його участі та участі позивача, просить позов задовольнити у повному обсязі на підставі обставин викладений у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 «Захід Агро» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не подавав.

Представник третьої особи ОСОБА_3 "Західна агровиробнича компанія" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечення проти позову не подавав.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі.

У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку розташованої на території Милятинської сільської ради Острозького району Рівненської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,25 га, кадастровий номер :05:001:0142, підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-РВ №027205. (а.с.9)

25.05.2015 між ОСОБА_3 «Захід Агро» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № б/н, який зареєстрований державним реєстратром Реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, згідно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2015 №21885959, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції.

Згідно п.2 вказаного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,25 га, у тому числі рілля.

Пунктом 8 Договору оренди, встановлено, що договір укладений на 7 років.

Згідно п.9 Договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 6031,25 грн. (а.с.10-12,16)

З акту приймання передачі земельної ділянки в оренду, без зазначення дати встановлено, що вказаний акт є додатком до договору оренди землі від 25.05.2015 і відповідно до вказаного акту ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 «Захід Агро» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,25 га, кадастровий номер :05:001:0142, та згідно акту від 25.05.2015 сторонами було визначено межі вказаної земельної ділянки. (а.с.13,14-15)

Позивач звертався до відповідача із заявою 12.01.2016, з метою досудового врегулювання спору, в якій просив розірвати спірний договір оренди землі, що підтверджується заявою ОСОБА_1 (а.с.17)

Згідно з висновком експерта ОСОБА_4 Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1.1-163/18 від 05.07.2018 судом встановлено, що підпис, від імені орендодавця в особі ОСОБА_1 в графі Орендодавець в договору оренди землі від 25.05.2015 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. (а.с.55-57)

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «Захід Агро» про визнання договору оренди землі недійсним підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2015 між ОСОБА_3 «Захід Агро» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № б/н, який зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, згідно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2015 №21885959, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ст.93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, повязані з орендою землі регулюються Законом.

Згідно ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.16 Закону України Про оренду землі, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ст.35 Закону України Про оренду землі, спори повязані з орендою землі вирішуються в судовому порядку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У звязку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За правилами ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. (ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі")

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25.12.2013 по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Представник відповідача не надав суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є обов'язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2019 за № 9 встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», Законом України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на дату укладення договору оренди землі) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

Представником позивача належними письмовими доказами доведено, що підпис в графі Орендодавець у договорі оренди землі від 25.05.2015, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 «Захід Агро», не був виконаний ОСОБА_1, а виконаний іншою особою, що підтверджується наявним у матеріалах справи висновком експерта.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як власник вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 має право та бажає самостійно вирішувати як розпоряджатися належним йому правом власності, а у зв'язку з обмеженням відповідачем його права власності на земельну ділянку, таке право підлягає захисту, оскільки ОСОБА_1 не проявляв своєї волі на укладання Договору оренди землі від 25.05.2015 не підписував його, не уповноважував будь-кого на його укладання.

Договір оренди землі між сторонами не відповідає положенням ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», ст.638 ЦК України - щодо істотних умов договору оренди землі.

Крім того, вирішуючи даний спір, слід звернути увагу на концепцію «правомірних очікувань», відображену, зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 у справі «ОСОБА_5 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» у якому зазначено, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Ця концепція полягає у тому, що в особи, якщо вона дотрималась усіх вимог законодавства, виникають правомірні очікування, тобто особа має усі підстави вважати, що рішення уповноваженого органу є дійсним, та розраховувати на певний стан речей. З урахуванням цієї концепції, слід зазначити, що «по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди; по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку.

При встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, відповідно до закону, підлягають задоволенню як обґрунтовані, так як волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.3,4,5 ст.203 ЦК України); відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до Закону (ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Як вбачається із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Ст.137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Також, ст.137 ЦПК України визначені цілі розподілу судових витрат.

Згідно договору про надання професійної правової допомоги та представлення інтересів в суді, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом - ОСОБА_6, згідно якого адвокат взяв на себе зобовязання надавати необхідну правову допомогу клієнту. (а.с.81-82)

Також, згідно акту виконаних робіт від 12.10.2018, рахунку №3 від 13.02.2018, позивач поніс витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. та 900 грн. 48 коп. витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1.1-163/18 за матеріалами цивільної справи № 567/124/18 згідно з рахунком-фактурою Рівненського НДЕКЦ МВС України № 247 від 09.07.2018. (а.с.51,83)

У новій редакції ЦПК України відсутня норма стосовно обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або ) значенням справи для сторони.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за достатнє стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Окрім того, з ОСОБА_3 «Захід Агро» на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, та витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 202, 203, 207, 210, 215, 218, 236, 626, 638, 792 ЦК України, ст. 90, 93, 124 ЗК України, ст. ст. 2, 6, 13, 15, 16, 17, 34, 35 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 6, 10, 12, 76-81, 83, 89, 92, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

постановив

позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: с.Милятин вул.Шевченка,59 Острозького району Рівненської області, індекс 35830, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (місцезнаходження: с.Тесів, Острозький район Рівненської області, індекс 3581, ), третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (місцезнаходження: с. Привільне, вул. Грушевського, буд. 6 Дубенський район Рівненська область, ), про визнання договору оренди землі недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 25 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" земельної ділянки площею 2,25 га, кадастровий номер :05:001:0142, яка розташована на території Милятинської сільської ради Острозького району Рівненської області, що зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції Рівненської області згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21885959 від 08 червня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" на користь ОСОБА_1: 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. витрат на сплату судового збору, 900 (дев'ятсот) грн. 48 коп. витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи та 1500 (одну тисячу п'ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2018 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_7