Справа № 2-204/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. м. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Сингаївської Т.В., Степанчук О.М.,

адвоката ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

13.03.2018 ОСОБА_7 звернувся до суду із скаргою, у якій просить:

- визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_6 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 01.03.2018 неправомірними;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 01.03.2018, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_6 у виконавчому провадження № 37413743.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження № 37413743 за виконавчим листом № 2-204/12 виданим 19.07.2012 Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 та заявника на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором №0015/07/101-СL від 12.12.2007. Ухвалою суду замінено стягувача у виконавчому провадженні на ОСОБА_4, який звернувся до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа стягувачу, на підставі чого 28.02.2018 державним виконавцем Корнєєвим М.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». 01.03.2018 виконавцем винесено постанову стягнення виконавчого збору боржника ОСОБА_3 у розмірі 190 340,45 грн. На думку скаржника оскаржувана постанова та дії виконавця суперечать положенням ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий збір може бути стягнуто лише в розмірі 10% від фактично стягнутої державним виконавцем суми. Проте в межах виконавчого провадження жодних сум зі скаржника, як боржника стягнуто не було.

В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав з підстав зазначених в скарзі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_6 в останнє судове засідання не зявився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином. 05.04.2018 подав до суду відзив на скаргу, у якому зазначив, що державний виконавець виносив постанову про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню, яке перебувало на виконанні, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому просив відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_7 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебував виконавчий лист № 2-204/12, виданий 19 липня 2012 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором №0015/07/101-СL від 12.12.2007 (ВП №37413743).

07 грудня 2017 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» у виконавчому провадженні №37413743 замінено на ОСОБА_4.

22 лютого 2018 року новий стягувач ОСОБА_4 звернувся до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа № 2-204/12 від 19.07.2012 стягувачу.

28 лютого 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_6 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

01 березня 2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 190 340,45 грн.

Оскільки ОСОБА_7 оскаржує Постанову про стягнення виконавчого збору від 01.03.2018, яка була прийнята державним виконавцем у рамках виконавчого провадження №37413743 та на виконання виконавчого листа №2-204, виданого 19.07.2012 Корольовським районним судом м.Житомира, скарга підлягає розгляду за правилами Розділу VII ЦПК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 40 цього Закону України, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановлено, що з дня відкриття виконавчого провадження 08.04.2013 (а.с.7) до 28.02.2018 - часу винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.47) державним виконавцем з боржника будь-які кошти фактично не стягувались та не майно не поверталося.

Відповідно до п.20 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Зазначені вимоги підтверджують, що виконавчий збір стягується з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

Вказані висновки зробив Верховний суд в постанові від 15.02.2018 у справі №910/1587/13 (а.с.9-12).

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення виконавчого збору з боржника відсутні, а дії державного виконавця та відповідно постанова про стягнення виконавчого збору не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення вимог скарги.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_6 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 01.03.2018 неправомірними.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 01.03.2018, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_6 у виконавчому провадження № 37413743.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира, протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. С. Рожкова