АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2423/16-ц 22-ц/774/748/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/2423/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Коваль Н.В. о 15 годині 54 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року, що набрало законної сили 09 вересня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики, а саме основний борг у розмірі 175000 грн., інфляційні втрати у розмірі 19796,08 грн., три відсотки річних у розмірі 4271,92 грн., а також вирішено питання про розподіл судових витрат та на оплату послуг КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації, витрат на оплату правової допомоги.

Посилаючись на те, що на теперішній час вказане рішення суду залишається невиконаним, у зв'язку з чим просив суд з підстав, визначених ст. 625 ЦК України, стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних за період прострочення виконання зобов'язань.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних втрат у розмірі 43142,72 гривень та суму трьох відсотків річних у розмірі 7925,34 гривні за період з 15.08.2015 року по 15.02.2017 року, а також судові витрати по справі.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 43142, 72 грн., та суму трьох відсотків річних у розмірі 7925, 34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 640,00 грн. та судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 5988,00 грн.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду було винесено без урахування вже сплачених сум, а розрахунки позивача є хибними, на що він звертав суду першої інстанції та надавав власний розрахунок, який судом не було взято до уваги. Крім того, відповідач зазначає, що йому не зрозуміло чому розрахунок витрат на правову допомогу вівся по максимальній межі (40% заробітної плати) та звертає увагу суду на те, що представник позивача, згідно норм ЦПК України, не є особою, яка надає правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3 надали суду відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, в якому просили відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване. Зокрема, зазначили, що строк на апеляційне оскарження рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року закінчився 10 грудня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 11 грудня 2017 року, тобто з порушенням строків, встановлених ЦПК України. При цьому, навели обґрунтування правомірності заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та розрахунків, які надавалися до суду першої інстанції, вказавши, що розрахунки відповідача є хибними та не відповідають вимогам чинного Законодавства України. Також, зазначили, що розмір витрат на правову допомогу було визначено у відповідності до норм ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справ», в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, з урахуванням того, що представник ОСОБА_3, який є адвокатом, приймав участь у розгляді справи відповідно до Договору про надання правової допомоги №56/16 від 14.11.2016 року та Додатку до нього.

Позивачем ОСОБА_1 у порядку п. 1 ст. 134 ЦПК України надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається із витрат на надання правової допомоги та на участь адвоката у судових засіданнях суду апеляційної інстанції, та документи, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (опрацювання матеріалів апеляційної скарги, опрацювання адвокатом законодавчої бази, складання відзиву на апеляційну скаргу).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження по даній цивільній справи та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3 звернулися до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням складності справи та великим об'ємом інформації та складністю розрахунків, яке задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційній скарги на рішення суду у справах з ціною менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).

Отже, враховуючи ціну позову 51 068,06 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, а, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи з повідомленням учасників справи можливо лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник з приводу стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення строків виконання грошового зобов'язання, а також щодо розподілу судових витрат, який може бути вирішено за відсутності учасників справи за наявними матеріалами.

При цьому, посилання позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_3 на складність справи, великий об'єм інформації та складність розрахунків, не може бути підставою для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року, що набрало законної сили 09 вересня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики, а саме основний борг у розмірі 175000,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 19796,08 гривень, три відсотки річних у розмірі 4271,92 гривень, а також вирішено питання про розподіл судових витрат та на оплату послуг КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації, витрат на оплату правової допомоги (а.с. 16-18).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2016 року, що набрало законної сили 26 січня 2016 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто інфляційні втрати у розмірі 111 946,47 гривень, три відсотки річних у розмірі 6 069,86 гривень, а також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 24-25).

На примусовому виконанні у Криворізькому ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться зведене виконавче провадження №46412015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за виконавчими листами, виданими на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року та рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2016 року. Станом на 15.03.2017 року залишок заборгованості становить 294018,82 грн. (а.с. 89).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання відповідачем рішення про стягнення грошових коштів, стягнута судовим рішенням сума підлягає індексації та вирахуванню трьох відсотків річних на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки за юридичною природою між сторонами виникло грошове зобов?язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, положень ЦПК України обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Статтею 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.97 року (зі змінами та доповненнями), передбачено не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так, право на судовий захист, яке гарантується статтею 6 §1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов'язкове судове рішення залишалось невиконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції правильно виходив з того, що є всі підстави для стягнення з відповідача, у зв'язку із неповерненням сум, стягнутих судовим рішенням, на користь позивача суму інфляційних втрат у розмірі 43142,72 гривень та суму трьох відсотків річних у розмірі 7925,34 гривні за період з 15.08.2015 року по 15.02.2017 року.

При цьому, колегією суддів враховується те, що відповідачем ОСОБА_2 не оспорюється право ОСОБА_1 на стягнення зазначених сум, однак він не згоден із наведеними судом розрахунками.

Колегія суддів перевірила визначений судом першої інстанції розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних, та прийшла до висновку про його обґрунтованість, виходячи з наступного.

Так, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Як вбачається з наведених позивачем ОСОБА_1 розрахунків, які були перевірені судом першої інстанції та взяті за основу при ухваленні оскаржуваного рішення суду, розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних було проведено з урахуванням зазначених вимог (а.с. 1-6, 41-60, 76-77, 79-81).

При цьому, судом було враховано суми, стягнуті з відповідача ОСОБА_2 при примусовому виконанні рішення суду у зведеному виконавчому провадженні №46412015 (а.с. 21-23, 27-40, 121).

Наведений же відповідачем ОСОБА_2 розрахунок вказаних сум є необґрунтованим та не відповідача вимогам, зазначеним вище. Зокрема, наданий ним розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, виконаний у мережі «Інтернет» за допомогою онлайн-калькулятора на сайті Адвокатського бюро «Романа Ганенка» та не містить жодних обґрунтувань проведення цього розрахунку (а.с. 134-135), у зв'язку з чим не може бути прийнятий судом, як належний та допустимий доказ у справі, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Таким чином. колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині та вважає прийнятними та обґрунтованим доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 5 988,00 грн., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Доводи ж апеляційної скарги про те, що адвокат ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях як представник, а не як особа, яка надає правову допомогу, спростовуються матеріалами справи (а.с.75,87,103,116,128), у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині та вважає прийнятними та обґрунтованим доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Наведене свідчить про те, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни цього рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо пропуску відповідачем ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року, який закінчився 10 грудня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 11 грудня 2017 року, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що 10 грудня 2017 року є вихідним днем, а, згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, тобто 11 грудня 2017 року..

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляд справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було сплачено адвокату ОСОБА_3 5 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги за Додатком №3 від 15 грудня 2017 року до Договору про надання правової допомоги №56/16 від 14.11.2016 року, про що видано Ордер Серії ДП №882/000001 від 13.03.2018 року, із яких: 1 000 грн. - опрацювання матеріалів апеляційної скарги, 1 000,00 грн. - опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, надання правової інформації та консультації, 3 000,00 грн. - складання відзиву на апеляційну скаргу, що підтверджено детальним описом виконаних робіт та Актом приймання-передачі виконаних робіт від 13.03.2018 року, у зв'язку з чим з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати, понесені на оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: