Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 278/1776/15-ц

провадження № 61-9406св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач-публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідач-позивач-ОСОБА_4,
відповідач, третя особа-ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області у складі судді Грубіяна Є. О. від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Товянської О. В., Гансецької І. А., Талько О. Б., від 23 листопада 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою.

Встановив:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), яке 19 серпня 2009 року перейменовано у ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти для придбання транспортного засобу у розмірі 21 855,67 доларів США під 13,99 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 20 травня 2014 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 20 травня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання обов'язків позичальника на підставі кредитного договору.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 належним чином свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 20 травня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 312 148,33 грн, яку з урахуванням уточнених позовних вимог, банк просив стягнути з відповідачів, а саме: заборгованість за кредитом - 241 624,83 грн, заборгованість за відсотками - 23 256,91 грн, пеня - 47 266,59 грн, а також 3 121,48 грн судового збору.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, збільшився обсяг його відповідальності. Тому просив визнати поруку припиненою з 01 вересня 2008 року.

Рішенням Житомирського райсуду Житомирської області від 02 грудня 2015 рокупозов банку задоволено; стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк»заборгованість за кредитним договором в розмірі 312148,33 грн і по 1 560,74грн з кожного судових витрат. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банком доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх вимог, оскільки позичальником не виконано умови кредитного договору та не повернуто банку заборгованість, а поручитель зобов'язався відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, тому позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.Відмовляючи у задоволенні зустрічногопозову суд виходив з того, що збільшення процентної ставки річних за кредитним договором відбулось в рамках узгоджених сторонами у пункті 6.2. Розділу 2 Загальних умов кредитування фізичних осіб, що є невід'ємною частиною договору, умов і положень.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року рішення Житомирського райсуду Житомирської області від 02 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов банку задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року № 490070601 в сумі 264 374,43 грн і 2 643,74 грн судового збору. У задоволенні позову банку до ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов задоволено; визнано припиненим договір поруки від 20 травня 2008 року № 490070601-П. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення вимог банку до неї, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про часткове задоволення позову банку, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ «Альфа-Банк» не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до частини першої статті 1054, 1049 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами статей 526, 611, 615, 1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частинами першою-другою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судами установлено, що 20травня 2008 року банк і ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 490070601, за яким позичальник отримала кредит - 21855,67 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 13,99% річних з кінцевим терміном повернення - 20травня 2014 року.В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20травня 2008 року банк і ОСОБА_4 уклали договір поруки № 490070601-п, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх зобов'язань, що виникли з договору про надання кредиту, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Листом-повідомленням ЗАТ «Альфа - Банк» повідомив ОСОБА_5, що з 01 вересня 2008року відсоткова ставка за користування кредитом підвищиться до 16,5 % річних, тому Додаток № 1 до Кредитного договору викладається в новій редакції та є обов'язком для виконання.

30березня 2009 року банк і ОСОБА_5 уклали договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору від 20 травня 2008року №490070601 про зміну графіку погашення кредиту. В той же день банк уклав із поручителем Договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору від 20 травня 2008року№490070601-П про зміну графіку погашення кредиту. Останніми Угодами передбачено, що всі інші умови договору залишаються без змін. Пунктом 5.4 Договору поруки визначено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у тому випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Належними та допустимими доказами у справі встановлено, що за період з 20 травня 2008року до 20травня 2015 рокузагальна сума погашення заборгованості з кредиту задоговором №490070601 ОСОБА_5 складає 10486,47 доларів США.

Судомвстановлено, що підвищення відсоткової ставки не було узгоджено з поручителем, тому в частині пред'явлення вимог до поручителя відмовлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанціїдійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості з позичальника, оскільки встановлено, що ОСОБА_5зобов'язання за кредитном договором не виконувала, кредит погасила не в повному обсязі, тому зазначена заборгованість підлягає стягненню з неї.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки ними неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Також зазначає, що докази на підставі яких судами зроблено висновок про отримання позичальником кредитних коштів в іноземній валюті та у сумі передбаченій договором , не відповідають вимогам належності та допустимості.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанцій надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_5 заборгованості, оскільки належними доказами у справі підтверджено заборгованість позичальника перед банком. Слід зазначити, що відповідно до положень ЦПК України суд касаційної інстанції не переоцінює докази у справі, яким судами попередніх інстанцій належна правова оцінка.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2016 року у справі № 278/1776/15-ц зупинено виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_5.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська