Справа № 522/2765/18
Провадження №2/522/5349/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання - Шевчик В.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування ПРА ОМР, про розірвання шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування ПРА ОМР, про визначення місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 15.02.2018року звернулась до суду з позовною заявою, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, Донецької області за адресою місце проживання його матері ОСОБА_1, а саме АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 11.07.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (актовий запис №261 та свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.02.2014 року). Від спільного шлюбу у них є дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як підставу для розірвання шлюбу позивачка зазначила те, що вона з відповідачем втратили взаєморозуміння один до одного та спільні інтереси в житті. А тому, подальше збереження шлюбу є недоцільним. Просила шлюб розірвати. Причиною визначення місця мешкання дитини є погрози відповідача про відібрання дитини.

Ухвалою суду 01.03.2018 позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - залишена без руху.

Ухвалою суду 06.04.2018 ув'язку із усуненням позивачем недоліків в позовній заяві, суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та призначив розгляд справи в загальному позовному порядку з проведенням підготовчого судового засідання на «02» травня 2018 року.

Судом ухвалою суду від 05.05.2018 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа на боці позивача - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_2 до розгляду в одному провадженні.

Також судом було прийнято відмову ОСОБА_1 від позову пред'явленого до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа орган опіки та піклування ПРА ОМР, у частині вимог про визначення місця проживання дитини і провадження у частині вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини закрито. Підготовче засідання відкладено на 29 травня 2018 року.

Позивач та відповідач у судове засідання 29 травня 2018 року не з'явились, подали до суду заяви, відповідно до яких просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

ОСОБА_1 визнала в повному обсязі зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з ОСОБА_2, про що 02.05.2018 року надала до суду відповідну заяву.

Відповідач у своїй заяві від 26.04.2-018 року та від 05.05.2018 року також не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 та вважає за можливе розірвати зареєстрований між ними шлюб, наполягав на задоволенні його позову щодо визначення місця проживання дитини.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 200 ч. 3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки у підготовчому судовому засіданні відповідачами позов визнано, тому у даному випадку за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення.

Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно зі ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 липня 2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області (актовий запис № 261). Свідоцтво про шлюб НОМЕР_4. З вказаного свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки за первісним позовом «ОСОБА_1».

Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданого 02.02.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області (актовий запис №105).

Між тим, однією сім'єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені. Із заяви відповідача від 02.05.2018 року встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо з 08 січня 2018 року.

Відповідно до ч.1ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим.

Отже, суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало неможливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідно роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Також судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сторін проживає з батьком.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просив визначити місце мешкання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком.

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 зазначив що дитина мешкає у двокімнатній квартирі з сучасним ремонтом, яка облаштована усім необхідним для мешкання родини. Квартира простора, суха, має сприятливий мікроклімат, чисте повітря, в квартиру потрапляє сонячне світло. Кімната дитини має площу близько 15 метрів, підлога облаштована паркетом, на стінах проклеєні шпалери. З меблів: меблева стінка з антресолями для одягу та речей, ліжко для дитини, стіл. Для навчання дитина має стіл з ящиками, світло з вікна падає з лівої сторони, крісло з можливістю регулювання висоти та ухилу. В квартирі окремо санвузол та ванна кімната. Ванна кімната облаштована душевою кабінкою-ванною. Кухня - студія. З обладнання два кондиціонера, пральна та посудомийна машина. Дитина навчається у загальноосвітньої школі №16, що знаходиться недалеко від мешкання родини. Адреса школи : вулиця Пирогова, будинок 25. м. Одеса, 65023. Дитина займається добре. Особливо увагу приділяє навчанню іноземної мови. Батько приділяє увагу стану здоров'я, гармонійному розвитку, харчуванню дитини. Батько має достатній фінансовий рівень для задовільного утримання дитини.

З матеріалів справи судом встановлено, відповідно до довідки №53 від 26.04.2018 року ОСОБА_3 навчається в 2- В класі Одеської загальноосвітньої школи №161 І-ІІІ ступенів (а.с.65).

Турбота батька про стан здоров'я дитини підтверджується листом консультативного обстеження в оптиці за періоди з 13.06.2017 по 22.06.2017 та з 03.03.2018 по 12.03.2018 року (а.с.67-69) із підтвердженням оплати за медичні послуги та консультації фіскальний чек 23741 від 13.06.2017 та №23793 від 15.06.2017 року (а.с.70), консультативним висновком «Люксоптика» від 14.08.2017 року (а/с ) та 03.03.2018 року (а.с.71-72), Південно-Український центр поновлення хребта, випискою про знаходження на лікуванні з 03.01.2018 по 18.01.2018 роки, Медичний центр Лікаря Чернишова, ультразвукова допплерографія магістральних артерій голови та шиї від 22.12.2017 року (а.с.74-76).

Згідно договору оренди житлової площі, ОСОБА_2 винаймає двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

З фотокарток вказаної квартири, наданих до суду (а.с.77-114), суд вбачає, що остання обладнана усім необхідним для мешкання родини. Квартира простора, суха, кімната дитини має площу близько 15 метрів, підлога облаштована паркетом, на стінах проклеєні шпалери. З меблів: меблева стінка з антресолями для одягу та речей, ліжко для дитини, стіл. Для навчання дитина має стіл з ящиками та крісло. У квартирі окремо санвузол та ванна кімната. Ванна кімната облаштована душевою кабінкою-ванною. Кухня - студія. З обладнання два кондиціонера, пральна та посудомийна машина.

Здатність батька фінансово забезпечити дитину підтверджується наявністю вищої технічної освіті, диплом бакалавра Донецького національного технічного університету серії НОМЕР_6 від 20 липня 2012 року (а.с.164), диплом спеціаліста Донецького національного технічного університету серії НОМЕР_7 від 05 липня 2003 року(а.с.165).

Наявність досвіту роботи за фахом, що підтверджується копією трудової книжки із записом праці за період з 17.02.2004 року по 12.12.2011 року (а.с.166-168) та вимушене залишення місця праці у зв'язку із подіями АТО довідка від 14.01.2016 року №5105/006486 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. При цьому відповідач має самостійний дохід від підприємницької діяльності, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ОСОБА_2 (а.с.169-170), витягом з реєстру платників податків єдиного податку, книги обліку доходів для платників Єдиного податку, відповідно до якої доходи за періоди склали:

0 2016 рік - 745 708, 98 грн. (строка 17, аркуш 2 книги);

0 2017 рік - 882 342,19 грн. (строка 2, аркуш 6 книги).

0 1 квартал 2018 року - 283 628,25 грн..

Дійсність перерахування коштів під час господарських операцій позивача підтверджують звіти банківської установи ПАТ «ПриватБанк» щодо дебетових та кредитних операцій на рахунку НОМЕР_8 ФОП «ОСОБА_2.», за періоди: З 01.01.2017 року по 31.03.2017 року; З 01.04.2017 року по 30.06.2017 року; З 01.07.2017 року по 30.09.2017 року; З 01.10.2017 року по 31.12.2017 року; З 01.01.2018 року по 06.03.2018 року.

Отже, за матеріалами справи судом встановлено, що відповідач має можливість матеріально забезпечувати та утримувати дитину.

Під час оцінки доводів відповідача суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормами права.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

У статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини другої статті 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Своєю заявою ОСОБА_1 зазначила що визнає позовні вимоги ОСОБА_2 про місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, Донецької області із позивачем - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Тобто, спору між сторонами з приводу того, з ким буде мешкати дитина у сторін не має, а тому висновок органу опіки та піклування не є необхідним.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо розлучення ОСОБА_1 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 - доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, Донецької області з його батьком ОСОБА_2 доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, керуючись викладеним, суд вважає за можливе задовольнити як первісний, так і зустрічний позови.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.. 3, 6, 19, 104, 105, 110, 112, 113, 141, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 133, 141, 206, ч.1 ст. 223, 241, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2), третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (місце розташування: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 134) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2), зареєстрований 11.07.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області (актовий запис № 261). Свідоцтво про шлюб, видане повторно 25.02.2014 року, серії НОМЕР_3.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Відповідно ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1), третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (місце розташування: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 134), про визначення місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Донецька, Донецької області, із батьком - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2).

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, як брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 31 травня 2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.