Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 347/981/16

провадження № 61-33068 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Косівська міська рада Івано-Франківської області, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2017 року у складі судді Сабадаха Б. В. та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Томина О. О., Василишин Л. В., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом до Косівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним рішення міської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 липня 2010 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1323 га по АДРЕСА_1

Рішенням Косівської міської ради Івано-Франківської області від 15 грудня 2011 року № 2.13-11 за заявою ОСОБА_6 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення частини цієї земельної ділянки площею 0,1000 га з сіножаті на землю під будівництво і для обслуговування житла, та видано 13 березня 2012 року йому державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га.

Вважав вказані рішення міської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку недійсними, оскільки міська рада своїми діями порушує його конституційне право на землю. Зокрема, рішенням Косівської міської ради Івано-Франківської області від 10 квітня 2008 року № 3.64-23/08 йому відмовлено у наданні земельної ділянки під будівництво житла та для його обслуговування у межах м. Косова Івано-Франківської області, посилаючись на відсутність вільного земельного фонду. Вказане рішення міської ради рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2010 року скасовано і зобов'язано Косівську міську раду Івано-Франківської області розглянути у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили питання про виділення йому земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, передбаченої статтею 121 ЗК України.

Він розшукав землю вільного земельного фонду по вул. Чорновола у м. Косові Івано-Франківської області і подав до міської ради відповідну заяву про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї землі і передачу йому її у власність. Проте міською радою у задоволенні його заяви було відмовлено. При цьому задоволено заяву ОСОБА_7, який подав заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї землі пізніше за нього.

Вказане рішення міської ради ним також було оскаржено до суду. 02 липня 2010 року укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу, унаслідок якого ОСОБА_6 придбав спірну земельну ділянку та на підставі рішення Косівської міської ради Івано-Франківської області від 10 червня 2011 року № 3.60-7 про зміну цільового призначення земельної ділянки розпочав будівництво нежитлового приміщення.

Отже, вважав дії Косівської міської ради Івано-Франківської області незаконними та такими, що порушують його права.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4. просив судскасувати рішення Косівської міської ради Івано-Франківської області від 10 червня 2011 року № 3.60-7 та від 15 грудня 2011 року № 2.13-11 та державний акт на право власності на земельну ділянку від 13 березня 2012 року виданий на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, клопотання про поновлення якого він не подав. У ОСОБА_4. була об'єктивна можливість знати про обставини порушення його прав.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4. відмовлено з інших правових підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень Косівської міської ради Івано-Франківської області у частині надання дозволу і затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, державного акту на права власності на спірну земельну ділянку є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, у задоволенні якої ОСОБА_4 було відмовлено преюдиційним рішенням суду, тому ці вимоги є безпідставними. У позивача відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, тому спірними рішеннями міської ради права ОСОБА_4 не порушено. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у випадку обґрунтованості позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не одночасно застосовує наслідки пропуску позовної давності, що є взаємовиключними підставами.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірними рішеннями міської ради порушено його право на отримання земельної ділянки, оскільки він звертався до міської ради з відповідною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки, проте такий дозвіл було надано лише ОСОБА_7, який у подальшому відчужив на користь ОСОБА_6 спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу. Отже, такі обставини свідчать про порушення його прав.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що преюдиційним рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладеного між 02 липня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відмовлено.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень Косівської міської ради Івано-Франківської області у частині надання дозволу та затвердження проекту землеустрою ОСОБА_6 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, тому ці вимоги є безпідставними, оскільки права позивача не порушені.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у позивача відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а, отже, спірними рішеннями міської ради права ОСОБА_4 не порушено.

Доводи касаційної скарги про те, що спірними рішеннями міської ради порушено його право на отримання земельної ділянки, безпідставні, оскільки земельна ділянка ОСОБА_6 у власності чи користуванні позивача не перебуває, а факт звернення ним з заявою до міської ради з відповідною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки, такі обставини не спростовує.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк