Справа № 460/2242/18
Провадження №2/460/1348/18
УХВАЛА

30.05.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кондратьєвої Н.А.

при секретарі Юрчишині В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного товариства з обмеженою відповідальністю «Явір» про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії, а саме виготовити технічні документи та проектну документацію по переплануванню приміщення буд 47 «а» по вул. Львівській с.м.т. Івано-Франкове Яворівський район Львівська область на дві трикімнатні квартири, які в подальшому передати ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Разом з позовом позивачами подано заяву про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на приміщення площею 173,3 м.кв. при житловому будинку по вул.Львівській, 47 "А" смт.Івано-Франкове Яворівського району Львівської області та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії відносно даного майна.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглядається судом без повідомлення сторін.

Розгляд заяви здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Вивчивши подану заяву про забезпечення позову, дослідивши інші матеріали позову, суд дійшов до наступного.

За змістом ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1, 2 частини першої ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії та накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування.

Із роз'яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проаналізувавши викладені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали заяви, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав, визначених ст. 149 ЦПК України для забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів заяви не вбачається підстав для задоволення заяви позивачів про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявниками не долучені докази, які підтверджують, що їх права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову, чи може призвести до ускладнення виконання рішення суду, не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, також не вказано ідентифікуючих ознак майна на яке заявники просять накласти арешт, не зазначено доказів належності майна відповідачу у зв'язку з чим не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову. За таких обставин, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного товариства з обмеженою відповідальністю «Явір» про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через Яворівський районний суд Львівської області до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя Кондратьєва Н.А.