Справа № 310/209/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/3 частки трикімнатної квартири №56 по Мелітопольському шосе, 93 в м. в м. Бердянську Запорізької області, та на 1/6 частку домоволодіння №3 по провулку Маяковий в м. Бердянську Запорізької області, яка розташована відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду від 15.11.2005 року на земельній ділянці площею 74,4 кв.м. та складається з житлової прибудови «А1», згідно поверхового плану, кімнати №2-3 площею 13,1 кв.м., частини прибудови «а3» (розмірами 1,80 м. на 2,92 м.) і частини споруд загального користування: паркани №1, №5, замощення №І, ворота №2.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.06.1994 року вона ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_4, та син ОСОБА_3 приватизували трикімнатну квартиру №56 по Мелітопольському шосе, 93 в м. Бердянську.

Згідно за домовленістю, що була оформлена нотаріально угодою про рівність часток від 26.10.2001 року, частки у праві власності були визначені по 1/3 за кожним співвласником.

28.05.2004 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті спадщину прийняв син ОСОБА_3

Окрім цього, ОСОБА_3 належить 1/6 частка домоволодіння №3 по провулку Маяковий в м. Бердянську Запорізької області, яка розташована відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду від 15.11.2005 року на земельній ділянці площею 74,4 кв.м. та складається з житлової прибудови «А1», згідно поверхового плану, кімнати №2-3 площею 13,1 кв.м., частини прибудови «а3» (розмірами 1,80 м. на 2,92 м.) і частини споруд загального користування: паркани №1, №5, замощення №І, ворота №2.

Наразі місце перебування ОСОБА_3 невідоме та встановити його не можливо, оскільки ще у 2004 році він поїхав до Російської Федерації і звязок з ним перервався.

Вона, ОСОБА_2, починаючи з 1979 року, постійно проживала та проживає в квартирі №56 по Мелітопольському шосе, 93 в м. Бердянську.

Починаючи з 2004 року вона безперешкодно і безперервно володіла та користувалась зазначеною квартирою та частиною житлового будинку, здійснювала утримання цього майна та його поточний ремонт. Жодних заперечень від відповідача з приводу цього не отримувала. Між нею та ОСОБА_3 не було укладено жодних договорів, які б регулювали її володіння та користування його частками в квартирі та житловому будинку. Нею не було вчинено жодних протиправних дій задля заволодіння та користування спірним нерухомим майном.

Окрім того, вона самостійно з 2004 року здійснює утримання вищевказаної нерухомості, сплачує комунальні послуги, несе тягар утримання всього майна.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

ОСОБА_3, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, письмові заперечення на позов не подав.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона понад 40 років знайома з ОСОБА_2 ОСОБА_3 до 2004 року проживав з матірю ОСОБА_2 за адресою: м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, 93, кв. 56. У 2004 році ОСОБА_3 поїхав на заробітки і з того часу його не бачили. ОСОБА_2 сама доглядає нерухоме майно, зокрема у 2011 році проводила ремонт житлового будинку по провулку Маяковий, 3 в м. Бердянську.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що тривалий час працювала разом з ОСОБА_2 і знайома з родиною останньої. ОСОБА_7 років 14 тому уїхав, до цього він проживав з матірю. Звязок з ним відсутній, де він знаходиться невідомо. Квартиру та житловий будинок утримує особисто ОСОБА_2

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволення з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом.

Судом встановлено, що право власності на 2/3 частини квартири №56 по Мелітопольському шосе, 93 в м. Бердянську зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі: свідоцтва про право власності на житло від 10.07.1994 року (1/3 частка), свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2004 року (1/3 частка) (а.с. 4,5,8,9).

Право власності на 1/6 частку домоволодіння №3 по провулку Маяковий в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2006 року (а.с. 11-15).

Згідно вказаного вище рішення суду, ОСОБА_3 виділено в рахунок 1/6 частки домоволодіння: з житлової прибудови «А1», згідно поверхового плану, кімнату №2-3 площею 13,1 кв.м., частину прибудови «а3» (розмірами 1,80 м. на 2,92 м.) і частину споруд загального користування: паркани №1, №5, замощення №І, ворота №2.

Відповідно до ч. 1, ч .4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відкритість та безперервність володіння спірним нерухомим майном ОСОБА_2 підтверджується дослідженим в судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями свідків.

Так, згідно довідки ОСББ «ТРІО» від 07.12.2017 року ОСОБА_2 проживає та зареєстрована за адресою: м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, 93, кв. 56.

Згідно довідок ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» від 25.01.2018 року та ТОВ «КК «Коменерго-Бердянськ» від 25.01.2018 року ОСОБА_2 не має заборгованості з оплати послуг з централізованого теплопостачання та послуг з утримання будинку та прибудинкової території за вказаною вище адресою. Відповідно до наданих квитанцій ВАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_2 не має й заборгованості з оплати спожитої електричної енергії.

Видатковими накладними від 20.05.2007 року, 06.07.2016 року, товарним чеком від 05.06.2010 року, рахунком від 03.09.2012 року підтверджується придбання ОСОБА_2 будівельних матеріалів (пісок, цемент, щєбень, цегла, арматура, скловолокнова сітка, тощо) з доставкою за адресою: м. Бердянськ, провулок Маяковий, 3.

Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, вони узгоджуються між собою та з поясненнями свідків, тому суд приймає їх за основу при ухваленні даного рішення.

З огляду на наведені вище приписи закону та встановлені фактичні дані, суд приходить до висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами обставини, на які посилався в обґрунтування своїх вимог, а отже позов є обгрутованим, основаним на законі та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268, 280- 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 2/3 частки трикімнатної квартири №56 по Мелітопольському шосе, 93 в м. Бердянську Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 1/6 частку домоволодіння №3 по провулку Маяковий в м. Бердянську Запорізької області, яка розташована відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2005 року на земельній ділянці площею 74,4 кв.м. та складається з житлової прибудови «А1», згідно поверхового плану, кімнати №2-3 площею 13,1 кв.м., частини прибудови «а3» (розмірами 1,80 м. на 2,92 м.) і частини споруд загального користування: паркани №1, №5, замощення №І, ворота №2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А.І. Крамаренко