Справа № 442/5206/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/184/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника ПАТ «Державний ощадний банк

України» - Романової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення процентів та пені за порушення умов договору про іпотечний кредит та позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2018 року в задоволенні вказаних позовів - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «Державний ощадний банк України», просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що 06.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дрогобицького відділення №6307 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит №2203-6537, за умовами якого відповідач зобов'язувався повернути банку отриманий кредит в розмірі 572900 грн. та сплатити проценти за користування кредитними коштами шляхом внесення щомісячних платежів у порядку та строки, передбачені цим договором.

Зазначає, що у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань за кредитним договором, банк скористався своїм правом дострокової вимоги, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, і рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 564513 грн., обрахованої станом на 01.02.2011 року, звернуто стягнення на іпотечне майно, яке було передане відповідачем ОСОБА_3 в іпотеку банку для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Апелянт вважає, що вимога банку в даній справі про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за період з 01.02.2011 року по 30.07.2013 року в розмірі 233748 грн. 21 коп., з яких: залишок нарахованих відсотків - 5928 грн. 45 коп., залишок прострочених платежів по відсотках - 162975 грн. 78 коп., сума нарахованої пені по кредиту - 24015 грн. та сума нарахованої пені по відсотках - 40828 грн. 98 коп., - є законною, оскільки така не входила до складу заборгованості за вказаним вище судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке тривалий час з вини відповідача у зв'язку з його зверненнями до суду з позовами та заявами не виконувалось, а тому зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинились.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення та за допомогою засобів телефонного зв'язку судових повісток-повідомлень, які вони отримали в особі свого представника (а.с.201), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено що 06.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», в подальшому перейменованого на ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Дрогобицького відділення №6307 (кредитодавцем) та відповідачем ОСОБА_3 (позичальником) укладено договір про іпотечний кредит №2203-6537 (а.с.9-11), за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 572900 грн., який зобов'язувався повернути банку в термін до 05.12.2027 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних, шляхом внесення щомісячних платежів у порядку та строки, передбачені цим договором.

Виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою належного відповідачу ОСОБА_3 нерухомого майна на підставі договору іпотеки, укладеного між тими самими сторонами 06.12.2007 року.

У лютому 2011 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості (а.с.12).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.04.2011 року (а.с.13-14), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013 року (а.с.24-25), у Справі №2-682/11 позов ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №2203-6537 від 06.12.2007 року в розмірі 564613 грн. 36 коп., з якої: 486968 грн. - основний борг, 28242 грн. 58 коп. - прострочений борг, 46294 грн. 72 коп. - несплачені відсотки, 3008 грн. 06 коп. - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0478 га по АДРЕСА_1 Львівської області, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з виселенням усіх мешканців з будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (Справа №444/9519/12, Провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред'явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Верховний Суд вважає, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до відповідача ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 01.02.2011 року по 30.07.2013 року в розмірі 233748 грн. 21 коп. є законним та обґрунтованим, оскільки проценти та пеня нараховані позивачем за період вже після пред'явлення до відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, якою позивач змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.