Єдиний унікальний номер 239/689/16-ц Номер провадження 22-ц/775/14/2018
Головуючий у 1-ій інстанції Грідяєва М.В.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Хейло Я.В.,

секретар судового засідання Глушко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 239/689/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року (суддя Грідяєва М.В., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Новогродівка Донецької області),

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який був зареєстрований 04.09.1999 року, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З червня 2016 року шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, вона з дітьми мешкає у своєї матері. Під час шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства у вересні 2008 року за спільні кошти нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2008 року набуто нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною вартістю 76 359 грн. Також відповідач отримав у власність земельну ділянку площею 0,0923 га, за адресою: АДРЕСА_1. Вказана нерухомість є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки вона власного житла не має та вимушена з дітьми, які знаходяться на її утриманні, мешкати у своєї матері, від відповідача вона отримує аліменти на дітей у недостатньому розмірі, а останній має у власності квартиру, що належить йому на підставі договору дарування, тому вважала, що її частка при поділі нерухомого майна має бути більшою. Просила поділити житловий будинок, визнавши за нею право власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 3/4 частки у спільному майні, а також виділити їй 3/4 частки земельної ділянки власності (площа - 0,0923 га, кадастровий номер - НОМЕР_1), визнавши за нею право приватної власності на цю земельну ділянку за призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій відповідно розташований спірний житловий будинок.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про неможливість поділити спірне майно та визнати право власності в розмірі 3/4 частки за нею, оскільки не врахував інтереси неповнолітньої та малолітньої дитини, інтерес яких є пріоритетом у вирішенні подібних справ. З 25.06.2016 року відповідач не надає можливості їй разом з дітьми мешкати у спірному будинку та вести господарство. 03.05.2017 року шлюб між нею та відповідачем розірвано за рішенням суду, свого житла вона не має. Також вказує, що суд не взяв до уваги те, що значна частина коштів при купівлі житлового будинку була внесена нею за рахунок продажу квартири, що належала її бабусі ОСОБА_6

Позивач підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд провести поділ будинку та земельної ділянки з урахуванням висновків експертизи, виділивши їй в натурі на праві власності частку 1/2 частку майна на розсуд суду.

Відповідач заперечував проти доводів скарги, зазначаючи, що спірне майно було придбане переважно за його особисті кошти, оскільки позивач внесла незначні кошти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.09.1999 року, від якого мають дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб розірвано рішенням Новогродівського міського суду від 19.04.2017 року.

Згідно нотаріально засвідченому договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.03.2008 року, витягу з Державного реєстру правочинів від 28.03.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 року, ОСОБА_3 прийняв у власність (купив) житловий будинок № АДРЕСА_1 на земельній ділянці Новогродівської міської ради, на який побудовано та відчужується: будинок, сіні, погреб, погреб, тамбур, сарай, сарай, гараж, баня, паркан, ворота, сарай, загальною площею 86,3 кв. м, житловою - 43.1 кв. м.

Згідно поетажного плану на будинок по АДРЕСА_1, плану експлікації внутрішніх приміщень до плану житлового будинку, площа житлова - 43,1 кв. м, загальна площа - 86,3 кв. м, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок, тамбур, погреб, гараж, баня, сарай, огорожа, ворота.

Актом вартості господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 від 27.03.2008 року, визначена заміщена (балансова) вартість - 138 952 грн. та інвентаризаційна вартість - 76 359 грн.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.07.2008 року та витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 16.07.2008 року, ОСОБА_3 на підставі рішення Новогродівської міської ради від 27.06.2008 року №5/31-16 є власником земельної ділянки площею 0,0923 га, що розташована по АДРЕСА_1, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач ОСОБА_2 та її діти - ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки сторони з 04.09.1999 року по 03.05.2017 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та земельна ділянка були придбані відповідачем під час перебування у шлюбі, який не довів, що майно набуте за його власні кошти, тому погодився з твердженням позивача, що вказане майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Також суд погодився з твердженням позивача, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, суд бере до уваги інтереси дітей, з урахуванням яких, часткамайна того подружжя з ким залишились мешкати діти має бути більше за частку майна іншого подружжя.

Проте, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач неправильно обрав спосіб захисту права власності, що є підставою відмови у позові. Також зазначив, що поділ спільного майна у вигляді будинку та господарських споруд і земельної ділянки в натурі, без висновку будівельно-технічної експертизи у визначений законодавством спосіб неможливий, а клопотання сторонами про призначення експертизи заявлено не було.

З вказаним висновком суду першої інстанції не можна погодитися, з огляду на таке.

Як встановлено, частинам 1 - 3, пунктам 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Аналогічна норма була передбачена ст. 10 ЦПК України у редакції на час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України на час розгляду справи для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки питання про розподіл нерухомого майна в натурі потребує спеціальних знань у галузі будівництва та землеустрою, суд мав роз'яснити сторонам їх процесуальне право щодо призначення судової експертизи та відповідні правові наслідки вчинення або невчинення такої процесуальної дії.

Питання про призначення судової експертизи вирішено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - за клопотанням позивача була призначена будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи. За результатами проведення такої експертизи експертом наданий висновок від 28.12.2017 року. (а. с. 121 - 133)

Вирішуючи питання про визнання спірного майна спільним майном подружжя та про його поділ в натурі апеляційний суд виходить з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Тобто, право подружжя на поділ спільного майна існує доти, поки існує це майно. Поділ може відбутися як під час шлюбу, так і після його розірвання.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Проте така обставина повинна бути доведено належними, достовірними та допустимими доказами.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Спірний житловий будинок слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він придбаний під час шлюбу, відповідач визнав ту обставину, що позивач частково вносила свої кошти на придбання будинку. При цьому відповідач не довів того факту, що будинок був придбаний за його особисті кошти, та не спростував твердження позивача про те, що частина коштів була внесена нею від продажу квартири її бабусі. (а. с. 36)

Земельна ділянка була набута відповідачем у власність на підставі рішення Новогродівської міської ради від 27.06.2008 року №5/31-18. На час виникнення правовідносин, вказане нерухоме майно не відносилося до особистої власності одного з подружжя, тому підлягає поділу.

Стаття 70 СК України встановлює рівність часток подружжя у разі поділу спільного майна подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1).

Законом передбачено право співвласників на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, і на поділ майна, що є у спільній сумісній власності (статті 370, 372 ЦК, статті 69 - 71 СК).

У порядку, встановленому статтею 364 ЦК, з дотриманням вимог статті 370 ЦК щодо рівності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, здійснюється і виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Винятком є положення частин 2 та 3 статті 70 СК України, якими передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довела обставин, які є підставою для збільшення її частки при поділі спірного майна, та вважає за можливе провести поділ майна в натурі відповідно до висновків експертизи з дотримання вимог закону щодо рівності часток співвласників.

Апеляційний суд вважає, що самого факту проживання дітей з одним з подружжя недостатньо для збільшення його частки.

Для задоволення таких позовних вимог необхідно довести, що розмір аліментів, які одержує дитина, є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідач позов не визнав та посилається на те, що діти зареєстровані в будинку, який є предметом спору, він не заперечує, щоб вони мешкали разом з ним в будинку.

Вказані обставини є підставою для часткового задоволення позову.

Згідно із ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, суд апеляційної інстанції, з врахуванням законодавства, що регулює поділ спільного сумісного майна, та висновку експерта від 28.12.2017 року проводить його поділ на свій розсуд. (а. с. 121- 33)

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе виділити в натурі ОСОБА_2 частину житлового будинку, АДРЕСА_1 що складається із: приміщення 1-5 площею 19,5 кв. м, частини приміщення 1-6 площею 9,6 кв. м, а всього жилою площею - 29,1 кв. м, приміщення 1-8 площею 15,3 кв. м, всього загальною площею 44,4 кв. м; надвірні споруди: сарай літ Б-1, 67 % огорожі № 1, визнавши за нею право власності на 44/100 реальних часток домоволодіння, вартістю 79 719,24 грн. Виділити в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку площею 429 м?, а саме, земельну ділянку ліворуч від будинку літ. А-1, яка межує з земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 земельну ділянку під сараєм літ. Б-1; земельну ділянку від межі домоволодіння АДРЕСА_2 до частини городу, визнавши за нею право власності на вказану частину земельної ділянки.

Виділити в натурі ОСОБА_3 частину цього житлового будинку, що складається із: житлової кімнати 1-4 площею 9,5 кв. м, передпокою 1-3 площею 15,1 кв. м, частини житлової кімнати 1-6 площею 4,5 кв. м, всього житловою площею - 29,1 кв. м, коридору 1-1 площею 4,7 кв. м, ванну 1-2 площею 3,6 кв. м, всього загальною площею - 37,4 кв. м.; надвірні споруди: тамбур літ.а'1, погріб літ.п-1, баня літ.б-1, гараж літ.Г-1, сарай літ.В-1, 33% огорожі № 1, ворота № 2, визнавши за ним право власності на 56/100 реальних часток домоволодіння, вартістю 107 111,76 грн. Виділити в натурі ОСОБА_3 земельну ділянку площею 429 м?, а саме, земельну ділянку праворуч від будинку літ. А-1, до межі домоволодіння АДРЕСА_3 земельну ділянку під сараєм літ. В-1; земельну ділянку під гаражем літ.Г-1; земельну ділянку під банею літ.б-1; земельну ділянку від межі домоволодіння АДРЕСА_3 до частини городу, визнавши за ним право власності на вказану частину земельної ділянки.

З врахування того, що при розподілі в натурі частка позивача є меншою, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю у вартістю часток у розмірі 13 696,26 грн. (186 831 грн. вартість будинку : 2 = 93 415,5 грн. 1/2 частка; 93 415,5 грн. - 79 719,24 грн. вартість частки, що виділяється в натурі = 13 696,26 грн.) Оскільки для поділу будинку в натурі необхідне переобладнання, тому суд зобов'язує ОСОБА_3 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-8; перенести стінову перегородку між приміщеннями 1-6 та 1-3 у бік зменшення приміщення 1-6, яке стане площею 9,6 кв. м (площа вказана без товщини перегородки), закласти дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-5, а ОСОБА_2 - виконати улаштування дверних отворів між приміщеннями: 1-8 та 1-6, 1-5 та 1-6, та - для входу в квартиру з приміщення 1-8 з пристроєм дверного блоку, та влаштувати проїзд (прохід) з АДРЕСА_3 на земельну ділянку, що виділяється їй у власність.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 896,00 грн. та витрати, пов'язані з проведенням експертизи, в розмірі 3 045,48 грн.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити в натурі спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме, житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Виділити в натурі ОСОБА_2 частину житлового будинку, АДРЕСА_1 що складається із: приміщення 1-5 площею 19,5 кв. м, частини приміщення 1-6 площею 9,6 кв. м, а всього жилою площею - 29,1 кв. м, приміщення 1-8 площею 15,3 кв. м, всього загальною площею 44,4 кв. м; надвірні споруди: сарай літ Б-1, 67 % огорожі № 1, визнавши за нею право власності на 44/100 реальних часток домоволодіння, вартістю 79 719,24 грн.

Виділити в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку площею 429 м?, а саме, земельну ділянку ліворуч від будинку літ. А-1, яка межує з земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 земельну ділянку під сараєм літ. Б-1; земельну ділянку від межі домоволодіння АДРЕСА_2 до частини городу, визнавши за нею право власності на вказану частину земельної ділянки.

Виділити в натурі ОСОБА_3 частину житлового будинку, АДРЕСА_1 що складається із: житлової кімнати 1-4 площею 9,5 кв. м, передпокою 1-3 площею 15,1 кв. м, частини житлової кімнати 1-6 площею 4,5 кв. м, всього житловою площею - 29,1 кв. м, коридору 1-1 площею 4,7 кв. м, ванну 1-2 площею 3,6 кв. м, всього загальною площею - 37,4 кв. м.; надвірні споруди: тамбур літ.а'1, погріб літ.п-1, баня літ.б-1, гараж літ.Г-1, сарай літ.В-1, 33% огорожі № 1, ворота № 2, визнавши за ним право власності на 56/100 реальних часток домоволодіння, вартістю 107 111,76 грн.

Виділити в натурі ОСОБА_3 земельну ділянку площею 429 м?, а саме, земельну ділянку праворуч від будинку літ. А-1, до межі домоволодіння АДРЕСА_3 земельну ділянку під сараєм літ. В-1; земельну ділянку під гаражем літ.Г-1; земельну ділянку під банею літ.б-1; земельну ділянку від межі домоволодіння АДРЕСА_3 до частини городу, визнавши за ним право власності на вказану частину земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю у вартістю часток 13 696 (тринадцять тисяч шістсот дев'яносто шість) грн. 26 коп.

Зобов'язати ОСОБА_3 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-8; перенести стінову перегородку між приміщеннями 1-6 та 1-3 у бік зменшення приміщення 1-6, яке стане площею 9,6 кв. м (площа вказана без товщини перегородки), закласти дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-5.

Зобов'язати ОСОБА_2 виконати улаштування дверних отворів між приміщеннями: 1-8 та 1-6, 1-5 та 1-6, та - для входу в квартиру з приміщення 1-8 з пристроєм дверного блоку, та влаштувати проїзд (прохід) з АДРЕСА_3 на земельну ділянку, що виділяється їй у власність.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 896,00 грн. та витрати, пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 3 045,48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 21.03.2018 року.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

Я.В. Хейло