Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 379/310/16-ц

провадження № 61-9122св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Плосківське», відповідачі: ОСОБА_1, Приватне сільськогосподарське підприємство «Жовтень»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року у складі судді Потеряйко С. А. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Плосківське» (далі - СГТОВ «Плосківське») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, Приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» (далі - ПСГП «Жовтень») про визнання договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсними та визнання договору оренди земельної ділянки з попереднім орендарем поновленим.

Позовна заява мотивована тим, що 18 жовтня 2010 року між СГТОВ «Плосківське» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,000 га строком на п'ять років, який зареєстровано 23 листопада 2010 року. СГТОВ «Плосківське» належним чином виконувало свої договірні зобов'язання, зокрема, своєчасно сплачувало орендну плату.

03 вересня 2015 року позивач надіслав ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди, які отримані відповідачем 04 вересня 2015 року.

Під час дії вищевказаного договору 01 вересня 2015 року між

ОСОБА_1 та ПСГП «Жовтень» укладений договір про встановлення права користування зазначеною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який зареєстрований

15 вересня 2015 року. Крім того, 19 квітня 2016 року між ними укладений ще один договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Вважаючи, що такими діями відповідачі порушили переважне право позивача на поновлення договору оренди земельної ділянки, СГТОВ «Плосківське» просило визнати недійсними договори емфітевзису, які були укладені між ОСОБА_1 і ПСГП «Жовтень», та визнати поновленим договір оренди землі з попереднім орендарем.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року позов СГТОВ «Плосківське» задоволено частково.

Визнано недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,000 га, що укладений 01 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПСГП «Жовтень».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 18 жовтня 2010 року, укладений між СГТОВ «Плосківське» та ОСОБА_1 закінчився 23 листопада 2015 року, договір не є пролонгованим, ОСОБА_1 у передбачений договором спосіб висловила своє небажання його пролонгувати, тому не порушила будь-яких прав позивача, укладаючи 19 квітня 2016 року договір емфітевзису з ПСГП «Жовтень».

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року рішення Таращанського районного суду Київської області від 26 липня

2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що договір емфітевзису

від 01 вересня 2015 року був укладений під час дії договору оренди землі від 18 жовтня 2010 року, що суперечить положенням статей 203, 215 ЦК України та статті 93 ЗК України, тому такий правочин підлягає визнанню недійсним. Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний, дійшов висновку про відмову у поновленні договору оренди землі, укладеного з позивачем, оскільки орендодавець виявив небажання продовжувати дію цього договору (відсутнє вільне волевиявлення) на нових умовах. Договір емфітевзису від 19 квітня 2016 року укладений після закінчення терміну дії попереднього договору оренди землі, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, СГТОВ «Плосківське», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишився той факт, що СГТОВ «Плосківське», дотримавшись процедури, визначеної частинами першою-шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі. Водночас ОСОБА_1 у місячний строк не направила йому заперечення у такому поновленні. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У січні 2017 року ПСГП «Жовтень» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

14 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди установили, що 18 жовтня 2010 року між СГТОВ «Плосківське» та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,000 га строком на п'ять років, який зареєстровано 23 листопада 2010 року. СГТОВ «Плосківське» належним чином виконувало свої договірні зобов'язання, зокрема, своєчасно сплачувало орендну плату.

03 вересня 2015 року позивач надіслав ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди, які отримані відповідачем 04 вересня 2015 року.

Під час дії вищевказаного договору 01 вересня 2015 року між

ОСОБА_1 та ПСГП «Жовтень» укладений договір про встановлення права користування зазначеною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який зареєстрований

15 вересня 2015 року. Крім того, 19 квітня 2016 року між ними укладений ще один договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Вважаючи, що укладення вказаних договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) порушує його переважне право на поновлення строку договору оренди землі, встановлене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», СГТОВ «Плосківське» звернулося до суду із цим позовом, який частково задоволено.

Пунктами 4.1-4.4 договору оренди земельної ділянки, укладеного між СГТОВ «Плосківське» та ОСОБА_1, встановлено права та обов'язки орендодавця і орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і розірвання договору оренди землі.

Частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за закінченням строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

Правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 19 квітня 2016 року № 93, укладеного між ПСГП «Жовтень» та ОСОБА_1, оскільки цей договір був укладений вже після припинення дії договору, укладеного із СГТОВ «Плосківське», що відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі». Вказаний договір був укладений на більш кращих умовах для ОСОБА_1, ніж запропоновані СГТОВ «Плосківське».

З огляду на встановлені судами обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 594/376/17 (провадження № 14-65цс18).

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання договору оренди земельної ділянки, укладеним із попереднім орендарем, поновленим, оскільки позивачем не доведено переважного права на поновлення цього договору та використання земельних ділянок після закінчення строку їх дії.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16-ц (провадження № 61-8479сво18) та спростовують доводи касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги про те, що СГТОВ «Плосківське» належним чином виконувало умови договору про оренду земельної ділянки від 18 жовтня

2010 року та повідомило ОСОБА_1 про намір продовжити їх дію на новий строк, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом вищенаведеної норми права такий спосіб поновлення договору оренди може мати місце лише тоді, коли сторони до закінчення строку дії договору не вчиняли будь-яких значимих юридичних дій, передбачених частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Як установлено судами, листом від 02 липня 2015 року

ОСОБА_1 повідомила СГТОВ «Плосківське», що не бажає продовжувати дію договору оренди земельної ділянки від 18 жовтня

2010 року на новий строк та просила після збору урожаю 2015 року не засівати і надалі не обробляти земельну ділянку, а також не використовувати її в будь-який інший спосіб і після збору врожаю повернути її у стані не гіршому, ніж вона була передана в оренду.

Отже, подальше направлення СГТОВ «Плосківське» пропозиції про продовження оренди, так само й продовження користування землею після закінчення терміну оренди, за умови отримання ним волевиявлення орендодавця про небажання продовження оренди та вимоги повернення землі, не може слугувати підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами.

Посилання у касаційній скарзі на те, що договір оренди земельної ділянки вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ними передбачені, а тому сторони повинні у місячний термін укласти додаткову угоду, є помилковими.

За змістом частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

На той самий строк договір оренди земельної ділянки продовжений бути не може, оскільки відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень), при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Договір оренди земельної ділянки, між ОСОБА_1 та СГТОВ «Плосківське» був укладений строком на 5 років. У додатковій угоді, яку направляв позивач, ним були змінені істотні умови договору - термін його дії збільшено з 5 до 7 років.

У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, що випливає з повідомлення ОСОБА_1, тому СГТОВ «Плосківське» втратило своє переважне право на укладення договорів оренди земельних ділянок.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 26 липня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня

2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська