Провадження №2/523/1612/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в місті ОСОБА_1, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати за нею право власності на 203/600 частин домоволодіння №8, по Третьому Західному провулку, в м. Одесі, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_4, який помер 26 січня 2016р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з вказаної вище частини домоволодіння. З метою прийняття спадщини позивач звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Втім, у видачі свідоцтва їй було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач зазначає, що частина спадкового будинку належала її батькові на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 січня 2007р.. Втім, за позовними вимогами ОСОБА_4 Суворовським районним судом м. Одеси було постановлено рішення від 10 вересня 2010р. яким була виділена в натурі належна йому частина та визнано право власності на будинок в цілому. На підставі вказаного рішення суду були внесені зміни у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Однак, рішенням апеляційного суду в Одеській області від 15 листопада 2012р. рішення суду першої інстанції від 10 вересня 2010р. було скасовано, а в задоволенні позовних вимог було відмовлено. На підставі рішення апеляційного суду в КП «ОМБТІ та РОН» була скасована реєстрація права власності ОСОБА_4, яке виникло на підставі рішення суду від 10 вересня 2010р. В звязку з чим у позивачки на даний час відсутні правовстановлюючі документи на належні померлому 203/600 частин домоволодіння, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не зявилась. Від її представника ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Одеська міська рада не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.

За письмовою згодою позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву від відповідача, справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 20 січня 2007р., реєстровий номер 1-160, за ОСОБА_4 було зареєстровано право спільної часткової власності на 203/600 частин в домоволодінні №8 по Третьому провулку Західному, в м. Одесі (а.с.63-64).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2010р. (справа № 2-5418/10) за ОСОБА_4 було визнано право власності на виділену в натурі частку спірного домоволодіння, на підставі якого в КП «ОМБТІ та РОН» належні 203/600 частин були виділені в самостійне домоволодіння з присвоєнням нової поштової адреси: м. Одеса, провулок Третьому Західному, 8-а (а.с.15-17,49). Втім, така реєстрація була скасована на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2012р. (справа №22ц-1590/10031/12), яким рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2010р. було скасовано, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено. Рішення апеляційної інстанції набрало законної сили та є чинним на час розгляду даної справи.

ОСОБА_4 помер 26 січня 2016р. Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №443021, виданого відділом державної РАЦС у місті ОСОБА_1 міського управління юстиції на підставі а/з про смерть №1096 від 28 січня 2016р.

Судом встановлено, що під час життя ОСОБА_4 склав в письмовій формі заповіт, за умовами якого усе майно, яке на день його смерті буде належати йому заповідав своєї дочці ОСОБА_5. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори 10 червня 1994р., р.№2-2357. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, станом на 25 квітня2016р., зазначений вище заповіт є чинним.

Як убачається з копії спадкової справи №385/2016, заведеною державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори до майна померлого ОСОБА_4, із заявою про прийняття спадщини, у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк, звернулась ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Бабій) ОСОБА_6. Відтак, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, як спадкоємець за заповітом. Інших спадкоємців за заповітом, або які мають праов на обовязкову частку у спадщині матеріали спадкової справи не містять та такі судом під час розгляду справи не встановлені.

Постановою від 04 листопада 2017р. державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки, за даними КП «БТІ» ОМР реєстрація права власності на домоволодіння, яке виникло у ОСОБА_4 на підставі рішення суду, було скасовано, а право на належні 203/600 частин не поновлено та не зареєстроване.

Отже, на даний час позивач позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у встановленому законом порядку, що вказує на її право на захист свого інтересу в судовому порядку.

При вирішенні даної справи, суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частина 1 ст.1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Аналіз даних норм вказує на те, що правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як було зазначено вище ОСОБА_4 у встановленому законом порядку набув право власності на 203/600 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, втім зазначена частка була виділена в натурі за рішенням суду, яке згодом було скасовано, що і стало перешкодою спадкоємцю ОСОБА_3 в отриманні свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Дані обставин вказують на наявність у позивача права на звернення до суду на захист свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України.

Суд вважає, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно щодо якого є правовстановлюючий документ, але відсутня державна реєстрація та / або правовстановлюючий документ спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дана норма за своїм змістом не породжує, а лише підтверджує виникле на законних підставах право власності, в даному випадку, у спадкодавця, відносно якого відсутні правовстановлюючі документи та/або державна реєстрація.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на спадкову частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Суд вважає, що таке набуття права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, направлено на захист охоронюваних законом прав та інтересів спадкоємця, у якого на даний час існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (іпн.) право власності на 203/600 частин домоволодіння №8 (вісім), по Третьому Західному провулку, в м. Одесі, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 14 березня 2018р.

Суддя