АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третьої особи ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_10 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визначення порядку користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9., в якому просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 12,8 кв.м. (кімната 1), ОСОБА_7. з малолітніми дітьми ОСОБА_8, ОСОБА_9. житлову кімнату площею 21,6 кв.м. (кімната 2), ОСОБА_5 і ОСОБА_6 житлову кімнату площею 14,0 кв.м. (кімната 3), залишивши в загальному користуванні кухню площею 17,6 кв.м., вбиральню площею 1,9 кв.м., ванну кімнату площею 6,7 кв.м., передпокій площею 3,4 кв.м., два коридори площею 11,7 та 2,7 кв.м. і балкон площею 4,8 кв.м. (Т.1, а.с.1-6).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.09.2016 відкрито провадження у справі (Т.1, а.с.32).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2017 позов задоволено. Визначено порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, виділено у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 12,8 кв.м. (кімната 1), ОСОБА_7 з малолітніми дітьми ОСОБА_8, ОСОБА_9 житлову кімнату площею 21,6 кв.м. (кімната 2), ОСОБА_5 і ОСОБА_6 житлову кімнату площею 14,0 кв.м. (кімната 3), залишивши в загальному користуванні кухню площею 17,6 кв.м., вбиральню площею 1,9 кв.м., ванну кімнату площею 6,7 кв.м., передпокій площею 3,4 кв.м., два коридори площею 11,7 та 2,7 кв.м. і балкон площею 4,8 кв.м. (Т.1, а.с.192, 193).

22.01.2018 особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_10 оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції не залучивши її до участі у справі, порушив її право користування спірною квартирою, яке підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили. Відтак вважає, що ухвалене судом рішення безпосередньо стосується її прав та інтересів (Т.1, а.с.223-233).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05.02.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (Т.2, а.с.3).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20.02.2018 призначено справу до апеляційного розгляду (Т.2, а.с.10).

27.02.2018 до апеляційного суду м. Києва надійшов відзив на апеляційну скаргу представника позивача, в якому він просить закрити апеляційне провадження, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_10 не вирішувалось.

Насамперед, слід зазначити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні позивач та його представник, а також відповідачі і третя особа, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей, проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві на адресу підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з визнання відповідачами позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 згідно ордеру № 02518 серія Б на сім'ю з чотирьох осіб (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8.) на дано жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.8).

ОСОБА_10 разом з донькою була вселена до квартири АДРЕСА_1 як член сім'ї наймача, за згодою інших користувачів, і залишається зареєстрованою в даній квартирі, що не заперечувалось учасниками справи, однак останні зауважували, що вони надавали згоду лише на тимчасову реєстрацію ОСОБА_10у квартирі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 вирішено укласти з ОСОБА_10 окремий договір найму на ізольовану жилу кімнату площею 21,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перешкод у користуванні жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.45-51).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20.11.2013 змінено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 в частині вирішення позовних вимог про укладення договору найму. Змінено договір найму квартири АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 в користування ізольовану кімнату житловою площею 21,5 кв.м., ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ізольовані кімнати житловою площею 19,7 кв.м. та 14,0 кв.м. та залишено в загальному користуванні коридор площею 15,1 кв.м., коридор площею 5,8 кв.м., кухню площею 12,8 кв.м., туалет площею 1,8 кв.м., ванну площею 3,4 кв.м., балкон площею 5,9 кв.м. (Т.1, а.с.52-59).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2014 відхилено касаційну скаргу ОСОБА_5, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2013 в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 20.11.2013, залишені без змін (Т.1, а.с. 74-77).

Більш того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.04.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.05.2015, вселено ОСОБА_10 та неповнолітню ОСОБА_11 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у користуванні ізольованою кімнатою площею 21,5 кв.м. та приміщеннями загального користування квартирі АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.80-93).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2015 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.04.2015 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28.05.2015 (Т.1, а.с.94-96).

З наведеного вбачається, що між сторонами виникли та фактично продовжують існувати спірні правовідносини щодо користування квартирою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10неодноразово подавались до суду першої інстанції заяви про залучення її до участі у справі (Т.1, а.с. 41-44, 120-124), проте такі заяви залишені судом без належного процесуального розгляду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 35 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення лише на підставі того, що відповідачами визнано позов, суд першої інстанції не встановив коло осіб, які мають право користування спірною квартирою та, як наслідок, ухвалив рішення яким вирішив питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі.

Щодо заперечень сторін проти задоволення апеляційної скарги, слід наголосити на наступному.

Обґрунтування позивача щодо безпідставності апеляційної скарги зводяться до відсутності у апелянта права на апеляційне оскарження та відсутності порушення прав апелянта оскаржуваним рішенням та законності оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а положення ч. 5 ст. 4 ЦПК України визначають, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Окрім цього, положеннями ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що верховенство права є однією з основним засад цивільного судочинства, якою керується суд при розгляді справ.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на вищевикладені положення законодавства, особа, яка не брала участі у справі і вважає своє право порушеним має беззаперечне право на судовий захист та справедливий суд, що включає в себе і право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Окрім цього, право на апеляційне оскарження рішення суду особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки встановлено ст. 352 ЦПК України.

Оскаржуване судове рішення, враховуючи фактичні обставини справи, в тому числі й обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, порушує права та інтереси апелянта, оскільки судом визначено порядок користування квартирою між учасниками справи, в той час як апелянт також має право користування спірним житлом.

Отже, посилання у відзиві на те, що оскаржуване рішення не порушує жодних прав апелянта є необґрунтованим.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визначення порядку користування жилим приміщенням - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визначення порядку користування жилим приміщенням- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 15 березня 2018 року.