АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 648/1627/17 Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М. Номер провадження 22-ц/791/307/18 Доповідач: Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Базіль Л.В.,
Склярської І.В.,
секретарРябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, до ОСОБА_7, третя особа: Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якої діють ОСОБА_6 та ОСОБА_8, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2017 року,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав, зазначаючи, що сторони є батьками малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що відповідач, проживаючи окремо від дітей, про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, участь у вихованні та утриманні не бере, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_7 батьківських прав.

Рішенням суду від 28 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якої діють ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не відповідають обставинам справи в межах досліджених ним доказів та суперечать нормам чинного сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат ОСОБА_11 доводи скарги не визнав, висновки суду щодо відсутності передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав вважав правильним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд встановив, що сторони є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3,4).

Після розірвання батьками шлюбу в серпні 2010 року діти залишилися проживати з матір'ю, а на час вирішення судом спору, більше року в зв'язку із виїздом позивача за межі України, проживають з бабусею - ОСОБА_8 у належному їй на праві власності житловому будинку, який знаходиться в с.Дніпровське Білозерського району Херсонської області по вул. Золотухіна,49.

Позивач вважає відповідача батьком, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Наведене твердження ОСОБА_5 мотивує тим, що починаючи з серпня 2010 року ОСОБА_7 проживає в іншому місті та не піклується про дітей, їх фізичний і духовний розвиток, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров'я, навчанням. Не готує дітей до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання. Не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не забезпечує їм доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти.

Відповідач визнав факт обмеженого спілкування з дітьми та недостатньої участі у їх вихованні, однак пояснив, що це відбувається через те, що після розірвання шлюбу з позивачем вони проживають у різних населених пунктах. Діти проживають в будинку бабусі, матері позивача, із якою у нього склалися непрості стосунки, тому навіть після визначення органом опіки та піклування способів його участі у вихованні дітей зустрічі з дітьми відбуваються лише в присутності ОСОБА_8 в дуже напруженій обстановці.

Згідно висновку Білозерської районної державної адміністрації орган опіки та піклування вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до дітей недоцільним.

Наведений висновок органу опіки та піклування зроблений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, відповідача та його громадської характеристики; відомостей, які отримані від дошкільних та освітніх закладів, у яких перебували та навчаються діти; довідки, що підтверджує наявність заборгованості зі сплати відповідачем аліментів на утримання дітей, а також на підставі результатів засідання комісії з питань захисту прав дитини від 21 липня 2017року, проведеного за участю ОСОБА_7 (а.с.44-45).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 СК України, якою встановлено підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 із подальшими змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі;не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи, що встановивши дуже обмежене спілкування відповідача з дітьми з часу окремого проживання з ними та його пасивне ставлення до їх фізичного і духовного розвитку, навчання, стану здоров'я, життєзабезпечення (крім сплати аліментів за рішенням суду), суд не встановив і позивач не довела, що це відбувається за винної поведінки батька та свідомого нехтування ним своїми обов'язками, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав.

Висновок суду відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, нормам сімейного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та не суперечить дослідженим судом апеляційної інстанції в порядку, встановленому ст.367 ЦПК України, доказам, які надіслані в процесі перегляду справи позивачем -ОСОБА_5 поштою із засвідченням її підпису на відповідній заяві та встановленням особи першим секретарем з консульських питань Посольства України в Об'єднаних Арабських Еміратах.

Зокрема, надані позивачем довідки, видані: Дніпровською загальноосвітньою школою I-III ступенів 14 грудня 2017року за№569, Комунальним закладом «Білозерський центр первинної медико-санітарної допомоги» Білозерської районної ради Херсонської області 20 грудня 2017року за №1214, Комунальним закладом «Білозерський ЦПМСД» Дніпровський ФАП 05 січня 2018року б/н, підтверджують доведений в суді першої інстанції факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, однак не вказують на його винну поведінку та свідоме нехтування цими обов'язками, а із інформації, викладеної в листі директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 01 лютого 2018 року №01-28/72, вбачається, що ОСОБА_7 не є байдужим до своїх дітей і бажає налагодити з ними контакт, який був втрачений, в тому числі і з об'єктивних причин. Спеціалістом центру з ним проведено індивідуальне консультування та надані роз'яснення і рекомендації щодо налагодження стосунків з власними дітьми.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, як зазначалося вище, доведення та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов'язку щодо виховання дітей згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до загальних положень Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.ст.5,7 СК).

Згідно із положеннями Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991року №789-ХII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина з моменту народження має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При зверненні до суду, в процесі розгляду справи судом першої інстанції і в апеляційній скарзі позивач не мотивує свої вимоги інтересами дітей, не зазначає в чому ці інтереси полягають і яким чином відбудеться їх захист в результаті задоволення судом позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

В суді апеляційної інстанції представник позивача - ОСОБА_8, бабуся, під опікою якої перебувають діти в зв'язку із виїздом матері за межі України, пояснила, що таким чином вони намагаються вплинути на пасивну поведінку відповідача щодо дітей і вважають, що позбавлення батьківських прав стане для останнього стимулом виправити ситуацію та бути дітям справжнім батьком.

Наведена позиція позивача та бабусі дітей заслуговує на повагу і свідчить про розуміння ними того, наскільки важливим для дітей є їхні особисті відносини з обома батьками, однак ця позиція знаходиться поза межами завдань цивільного судочинства, якими відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що наразі відсутні підстави вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам його дітей, яким для повного гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Обов'язок забезпечити таку атмосферу лежить на обох батьках та на особах, які опікуються дітьми.

Відповідач бажає зберегти свої батьківські права та обов'язки щодо виховання дітей, намагається налагодити спілкування з ними, хоча, можливо, робить це невміло та потребує допомоги.

Намагання ОСОБА_7 виправити допущені ним помилки щодо виконання батьківських обов'язків відповідають інтересам дітей та правильно враховані судом при вирішенні даного спору.

Необґрунтованим колегія судів вважає також довод апеляційної скарги про те, що посилання суду на рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006року в справі «Хант проти України» є безпідставним, оскільки у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до вимог ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Враховуючи, що відповідно до виданої селищним головою Білозерської селищної ради громадської характеристики ОСОБА_7 не є неблагополучною особою, працює, вживає заходів для сплати аліментів на дітей, звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу участі у вихованні дітей, намагається спілкуватися з дітьми, які на даний час до такого спілкування не готові, та не ухиляється від консультування спеціалістів з цього приводу, тобто вчиняє відповідні дії для виконання своїх батьківських обов'язків, твердження скаржника про те, що позбавлення останнього батьківських прав відповідає найкращим інтересам дітей не відповідають встановленим судом обставинам та є передчасними.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367,374, 375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якої діють ОСОБА_6 та ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Л.В. Базіль

І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 15 березня 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова