Ухвала

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 553/4365/14-ц

провадження № 61-17575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Національна академія внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року у складі судді Нагорної Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат за період навчання.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС) від 22 липня 2006 року № 69 ОСОБА_4 із 01 вересня 2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС. 29 листопада 2007 року між КНУВС, комплектуючим органом ? Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - УМВС України в Полтавській області) та ОСОБА_4 укладений договір про підготовку фахівця у КНУВС № Пл-16, згідно з яким він навчатиметься за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання ? відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Із 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року відповідно до зазначеного договору відповідач у період навчання у КНУВС перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Відповідно до наказу КНУВС від 18 червня 2010 року № 463 ОСОБА_4 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 направлений для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області. Таким чином КНУВС повністю виконав умови договору про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 09 жовтня 2012 року № 328 о/с на підставі поданого ОСОБА_4 рапорту його звільнено із органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання. Договір про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16 зобов'язує ОСОБА_4 у разі звільнення з органів внутрішніх справ після навчання до закінчення встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати витрати за період навчання, у тому числі за дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з КНУВС та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин.

Оскільки ОСОБА_4 звільнений із органів внутрішніх справ за власним бажанням до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, то ним не виконано умови укладеного договору про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16. ОСОБА_4 навчався у КНУВС із 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 рік і витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, складають 20 619,00 грн.

Із урахуванням, наведеного позивач просив суд стягнути із ОСОБА_4 вартість навчання у розмірі 20 619,00 грн, а також розмір сплаченого судового збору.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано у Національну академію внутрішніх справ.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року у задоволені позову Національної академії внутрішніх справ відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач пройшов навчання у КНУВС, не відмовлявся від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, звільнився за власним бажанням вже під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а тому відсутні правові підстави для відшкодування ним витрат за період навчання.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ відхилено. Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, дослідивши докази та встановивши обставини справи, ухвалив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права. При цьому апеляційний суд зазначив, що типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 14 травня 2007 року № 150, а також «Порядок відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, на які посилається позивач, до уваги не беруться, оскільки затвердженні після зарахування відповідача на навчання до КНУВС.

У квітні 2017 року Національна академія внутрішніх справ подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року таухвалу Апеляційної суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати за період навчання, оскільки він відмовився від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Такий обов'язок відповідача передбачений «Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, указом Президента України «Про заходи реформування систем підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77/96, а також договором про підготовку фахівця у КНУВС від 29 листопада 2007 року № Пл-16.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_4 за касаційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 рокупризначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик