Справа №: 272/587/17
Провадження № 2/272/15/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді - Чуб І.А.,

секретаря судового засідання Яцюк В.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна,- суд

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, зазначає, що 15.05.2009 року померла її мати - ОСОБА_9, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 2,7881 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Волицької сільської ради, Андрушівського району. Позивач та відповідач є спадкоємцями як за законом. Однак мати залишила заповіт від 04.08.2008 року, згідно якого заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2. Спору відносно спадщини немає. Спадщина спадкується порівну. Позивач спадщину прийняла відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, оскільки останні три роки проживала разом з матір"ю, так як вона потребувала сторонього догляду та доглядала її. Однак позивач не взмозі реалізувати свої спадкові права, оскільки державний акт на земельну ділянку був втрачений. Позивач просить встановити факт постійного проживання разом з матір"ю ОСОБА_9 до дня її смерті 15.05.2009 року, тобто на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7881 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Волицької сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області.

Відповідач ОСОБА_2 подала зустрічний позов про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_9 та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, оскільки також має право на 1/2 частину спадкової земельної ділянки на підставі заповіту, зазначивши , що ОСОБА_1 вказала, що державний акт на спадкову земельну ділянку був втрачений, про що було зроблено оголошення, та саме через відсутність у неї оригіналу акту ОСОБА_1 не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Проте державний акт на земельну ділянку знаходився у ОСОБА_2 та 14.07.2017 року ОСОБА_2 звернулася до редакції газети "Новини Андрушівщини" із заявою про спростування інформації ОСОБА_1 про втрату державного акту на землю. Нотаріус відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_9 у зв"язку із пропуском строку для прийняття спадщини, оскільки нотаріусу не було надано доказів проживання зі спадкодавцем до дня її смерті. Крім цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцями за заповітом від 04.08.2008 року . Заповіт є чинним та не визнаний недійсним. Доказом цього є рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.02.2011 року та ухвала Апеляційного суду житомирської області від 24.03.2011 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями було відмовлено відповідачу ОСОБА_3 у визнанні заповіту від 04.08.2008 року недійсним. Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали зі спадкодавцем ОСОБА_9, доглядали її, а отже у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9. Тому ОСОБА_2 просить також встановити факт постійного проживаня разом із спадкодавцем ОСОБА_9 до дня її смерті 15.05.2009 року, тобто на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,7881 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Волицької сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом позов підтримала з вищевикладених обставин, просила задовольнити, зустрічний позов визнала та не заперечувала проти його задоволення та пояснила , що її мати ОСОБА_9 проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я вони з сестрою ОСОБА_2 доглядали маму ОСОБА_9 та остання періодично перебувала то в неї, то в сестри в м.Житомирі, де вони проживали. З грудня 2008 року до травня 2009 року мама перебувала у неї в м.Житомирі, в травні 2009 року вона привезла маму у с.Волицю, де вона і померла 15.05.2009 року. Влітку мама проживала у своєму будинку в с.Волиця, куди до неї приїздили їхні брати та сестри. Також зазначила, що вона проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 із своєю сім`єю, працювала в м. Житомирі та в подальшому оформила пенсію.

Відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом та її представник позов визнали та не заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона доглядала маму ОСОБА_9 з 1997 року, остання проживала у неї в м.Житомирі, іноді возила маму в с.Волиця до її будинку та до сестри. З кінця грудня 2008 року мама перебувала у ОСОБА_1 в м.Житомирі, яка в травні 2009 року відвезла її в с. Волиця, де мама 15.05.2009 року померла. Мама залишила заповіт, яким заповіла все своє майно їй та ОСОБА_1, так як вони постійно з нею проживали та доглядали, тому прийняли спадщину, просила вимоги первісного та зустрічного позову задовольнити. Також заперечували щодо застосування позовної давності, оскільки вона не застосовується до спірних правовідносин.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення, ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доглядали маму, вона перебувала у них періодично, однак постійно сестри не проживали із мамою, вона також приїздила до мами в с.Волиця і допомагала їй. Коли мама померла, вона також була у с.Волиця та приймала участь у похованні. Крім того, вона в шестимісячний строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, і повідомляла ОСОБА_2 про необхідність подання такої заяви, однак остання повідомила, що ще встигне. Просили застосувати строк позовної давності, згідно поданої письмової заяви (а.с.116-118), так як позивачам було відомо про необхідність подання заяви про прийняття спадщини ще в 2011 році під час розгляду судом справи про визнання заповіту недійсним.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо позовних вимог не заперечував, пояснивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доглядали маму, вона періодично проживала у них у м.Житомирі, на день смерті мама проживала в с.Волиця, там і померла.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засідання щодо позовних вимог не заперечував, зазначивши , що сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більшість доглядали маму, восени та взимку вона проживала у них в м.Житомирі, однак навесні та влітку мама проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, де і померла, мама залишила заповіт на сестер і він не заперечує.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засідання щодо позовних вимог не заперечував, пояснивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доглядали маму, вона проживала у ОСОБА_2 у м.Житомирі, періодично у ОСОБА_1 у м.Житомирі, коли мама проживала у с.Волиця , то її гляділа також і її сестра , яка вже померла, та дочка ОСОБА_8, однак мама заповіла все майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і він не заперечує.

Третя особа ОСОБА_8 щодо задоволення позовних вимог не заперечувала, оскільки мама залишила заповіт на сестер ОСОБА_1 та ОСОБА_2, так як вони її доглядали та вона у них проживала восени та взимку.

Третя особа ОСОБА_7 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши , що не заперечує щодо задоволення позовних вимог, на спадщину не претендує.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що у задоволенні первісного та зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2009 року померла ОСОБА_9 в с.Волиця, Андрушівського району, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Довідкою Волицької сільської ради № 422 від 14.07.2017 року підтверджується, що ОСОБА_9 дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, в спадковому будинку проживала одиноко (а.с. 35). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - діти померлої та спадкоємці за заповітом від 04.08.2008 року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, одруження та заповітом (а.с.6-7,11,90). Заповіт є чинним та не визнаний недійсним, доказом цього є рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.02.2011 року та ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 24.03.2011 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.97-98,197-198). Вказаним судовим рішенням було відмовлено відповідачу ОСОБА_3 у визнанні заповіту від 04.08.2008 року недійсним.

Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, до якого відноситься земельна ділянка площею 2,7881 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Волицької сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, яка належала спадкодавиці згідно державного акту ІІ ЖТ № 004623 від 24.02.2003 року (а.с. 92). Із ЗМІ "Новини Андрушівщини" видно, що державний акт ІІ ЖТ № 004623 від 24.02.2003 року на земельну ділянку площею 2,7881 га виданий на ім"я ОСОБА_9 був втрачений (а.с. 8). Однак відповідач ОСОБА_2 до редакції газети "Новини Андрушівщини" подала заяву про спростування інформації щодо втрати державного акту, оскільки оригінал знаходиться у неї (а.с. 93). Згідно заяви ОСОБА_2 в ЗМІ "Новини Андрушівщини" було розміщено оголошення, про те що оголошення про втрату державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ ЖТ № 004632 площею 2,7881 га по Волицькій сільській раді, виданого на ім"я ОСОБА_9 опублікованого в районній газеті № 13 від 31.03.2017 року вважати недійсним (а.с. 94).

Із листа Андрушівської держнотконтори від 10.05.2017 року № 365/02-14 та від 25.09.2017 року № 632/02-14 видно, що нотаіус відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_9 у зв"язку із пропуском строку для прийняття спадщини, оскільки нотаріусу не було надано доказів проживання із спадкодавцем до дня її смерті і на день смерті (а.с.99-100).

Згідно спадкової справи заведеної до майна померлої 15.05.2009 року ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася дочка ОСОБА_3, відповідач у даній справі, якій 22.07.2011 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, також у матеріалах спадкової справи містяться вищевказані листи адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та довідка Волицької сільської ради , згідно якої ОСОБА_9 на день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, та на день смерті спадкодавця в спадковому будинку зареєстрованих членів сім`ї не було (а.с. 218-238).

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_10 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 роз`яснено:"Щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні": місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, місце перебування - адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

В ході судового розгляду встановлено, що дійсно спадкодавець ОСОБА_9 з грудня 2008 року до травня 2009 року проживала у ОСОБА_1 в м.Житомирі, яка її доглядала, однак як підтвердили сторони у справі, ОСОБА_9 восени та взимку проживала у м.Житомирі по черзі у ОСОБА_11 та ОСОБА_1, а навесні та влітку вона проживала у своєму будинку в с.Волиця, вул. Житомирська, 169, де була зареєстрована, де і померла.

Враховуючи вищенаведені норми, вказані обставини свідчать про тимчасове перебування спадкодавця ОСОБА_9 у м.Житомирі у дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виключає одночасно постійне проживання останніх із спадкодавцем на час відкриття спадщини 15.05.2009 року в с.Волиця, де спадкодавець померла.

Крім того, позивачі за первісним та зустрічним позовом постійно проживали та були зареєстровані на час смерті спадкодавця ОСОБА_9 в м. Житомирі із своїми сім`ями, працювали та отримують пенсію за місцем реєстрації, що підтвержується копіями їх паспортів, листами з місця роботи та пенсійного управління (а.с.88-90,127-128, 142-144, 194).

Допитані судом свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8 пояснили суду, що ОСОБА_9 більшість доглядали дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_9 взимку проживала у них у м.Житомирі, вони по черзі забирали її до себе, і в с.Волицю привозили влітку до її будинку, тоді до неї приїздили всі діти. ОСОБА_8 також підтвердила, що вона також доглядала свою матір ОСОБА_9, однак остання заповіла все майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, і вона з цим погодилась. Також свідки підтвердили, що ОСОБА_9 на день смерті проживала в с.Волиця, біля неї були ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Згідно копії акту комісії у складі сільського голови та депутатів Волицької сільської ради від 09.12.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_14 по черзі постійно проживали із спадкодавцем ОСОБА_9 до дня її смерті в АДРЕСА_1, та в АДРЕСА_2, вели спільне господарство, доглянули до дня смерті та похоронили за власні кошти свою матір ОСОБА_9 (а.с. 101).

Із довідки Волицької сільської ради видно, що ОСОБА_9 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, та за даною адресою з 1992 року не проживала, оскільки знаходилась на утриманні дітей дочки - ОСОБА_2, проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_7, та дочки - ОСОБА_1, проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_8 та постійно проживала з ними в м.Житомирі (а.с.179).

Згідно довідки Волицької сільської ради від 05.04.2017 року № 179 ОСОБА_2 та ОСОБА_14 дійсно проживали без реєстрації в с.Волиця, вул. Житомирська, 169 разом із матір`ю ОСОБА_9, яка померла 15.05.2009 року, вели спільне господарство , доглянули її до дня смерті і похоронили за власні кошти (а.с. 10).

Суд критично оцінює вищевказані акт та довідки Волицької сільської ради, оскільки вони є суперечливими, крім того, в ході судового розгляду судом встановлено та підтверджено сторонами, що ОСОБА_2 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_9, а ОСОБА_14, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, де постійно проживали із своїми сім`ями, працювали та отримують пенсію, також треті особи та сторони підтвердили суду, що весною та влітку та на день смерті спадкодавець ОСОБА_9 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_10, у своєму будинку, що свідчить про її тимчасове перебування у м.Житомирі у ОСОБА_14 та ОСОБА_2.

Суд не бере до уваги надану позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 довідку ПП "ВЖРЕП-4" м.Житомир від 13.02.2018 № 379 щодо реєстрації та проживання її дочки ОСОБА_15 (а.с.195) , так як в даній справі вона не має правового значення, оскільки позовні вимоги не стосуються ОСОБА_15.

Суд також вважає безпідставним твердження представника ОСОБА_2 про те, що постійне проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_9 встановлено рішенням Андрушівського районного суду (а.с. 197-198) та ухвалою апеляційного суду Житомирської області (а.с. а.с.97-98) та не підлягає доказуванню, оскільки предметом судового розгляду у зазначеній справі було визнання заповіту недійсним, крім того, вказані рішення були подані до нотаріуса та не були взяті ним до уваги на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Факт постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини 15.05.2009 року відповідачем ОСОБА_3 та її представником не визнається, наданими суду позивачами за первісним та за зустрічним позовами письмовими доказами, свідченнями свідків вказаний факт не доведено, тому позивачі не можуть вважатися такими, що прийняли спадщину відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст. 89 ЦПК України).

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.

У зв'язку із недоведеністю факту постійного проживання із спадкодавцем позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, то відповідно відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.03.2018 року.

Суддя:ОСОБА_16