ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2718/18 Справа № 182/3135/18 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в якому просив стягнути на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно з моменту звернення до суду на час його навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (а.с.1-4).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2, який продовжує навчання, в розмірі 1/5 частина від його доходів та заробітку, починаючи з 05 травня 2018 року, щомісячно, до закінчення навчання до 30 червня 2021 року. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.72-76).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаного позову відмовити в повному обсязі (а.с.90-93).

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що судом не враховано стан здоров'я відповідача. Також те, що на його утриманні перебувають непрацездатна дружина та двоє малолітніх дітей, а на утриманні колишньої дружини лише позивач. Крім того, позивач є повнолітнім і має можливість працювати, але не має бажання.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

До досягнення повноліття ОСОБА_2, з ОСОБА_1 стягувались аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частина від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно (а.с.9-10).

Згідно Довідки від 17.04.2018 року, ОСОБА_2 є студентом денної форми навчання (бюджет) Навчально-наукового інституту харчових технологій та бізнесу Харківського державного університету харчування та торгівлі. Термін навчання до 30.06.2021 року (а.с.4).

Зазначені відомості також підтверджені відповіддю Харківського державного університету харчування та торгівлі від 15.06.2018 року на запит суду (а.с.36).

ОСОБА_2 на даний час проживає в гуртожитку за місцем навчання у м. Харків та за кожне півріччя сплачує 2549 грн. за проживання (а.с.12). Стипендію позивач не отримує. Оскільки навчається на денній формі навчання, не має можливості працевлаштування для отримання доходу та самостійного забезпечення себе на час навчання.

ОСОБА_1 працює лікарем стоматологом-терапевтом в КЗ „Нікопольська міська стоматологічна поліклініка" ДОР та отримує середньомісячну заробітну плату 3810,49 грн. (а.с.31).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Нікопольській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області як фізична особа - підприємець з 09.03.2000 року та здійснює підприємницьку діяльність за умовами спрощеної системи оподаткування обліку та звітності на II групі з обраною ставкою єдиного податку 20% до розміру мінімальної заробітної плати та його загальна сума доходу згідно наданої податкової звітності за перший квартал 2018 року складає 2360 грн. (а.с.50).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 18.09.2010 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (а.с.47).

У шлюбі народились діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.48-49).

ОСОБА_3 не працює, знаходиться на обліку в управлінні соціальної політики Нікопольської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини щомісячно в розмірі 860 грн. (а.с.52).

Відповідно до встановленого судом, відповідач має офіційний дохід щомісячно в середньому розмірі 4597,2 грн.

Також, судом встановлено, що відповідач має у власності нерухоме та рухоме майно, в тому числі приміщення стоматологічного кабінету (а.с. 63-70).

Також відповідач переніс хірургічну операцію 31.05.2018 року та на даний час лікується амбулаторно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач постійно до вступу на навчання у ВУЗ проживав з матір'ю ОСОБА_6 та перебував на її утриманні. Мати позивача офіційно не працює та доходи не отримує, однак як вбачається з доданих до відзиву на позов доказів пропонує на сторінках в соціальних мережах надання косметологічних послуг (а.с.13, 43-46).

Згідно пояснень позивача матір надає постійно йому допомогу на його утримання під час навчання.

Згідно матеріалів справи, судом також встановлено, що відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів до досягнення позивачем повноліття (а.с. 58-60).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що повнолітній син сторін продовжує навчання, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

За змістом ст. 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

Заперечуючи проти задоволення позову, апелянт вказував, що у нього відсутня можливість надання своєму повнолітньому сину матеріальної допомоги. Проте такі доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами.

Встановивши, що син сторін досяг повноліття, продовжує навчання, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка сплачує за проживання в гуртожитку, забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями та задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/5 частина від його доходів та заробітку, починаючи з 05.05.2018 року, щомісячно, до закінчення навчання, до 30.06.2021 року, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач зобов'язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу сину саме у такому розмірі.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін та повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Також те, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатна дружина та двоє малолітніх дітей та врахував стан здоров'я відповідача та інші зазначені обставини.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмір.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: