ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1242/18 Справа № 194/316/17 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю.І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Тернівського міського суду Дніпропетровської області із вище зазначеним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивачка посилалась на те, що 24 липня 2016 року приблизно о 20.30 годині їхала на велосипеді з дачі по вул. Квіткова в м. Тернівка. Позивач бачила, що відповідач та, напевно, його син проводжали гостей, ворота були відчинені і, коли позивач доїхала до воріт гаражу відповідача, з відчинених воріт на неї вискочила собака, яка збила її з велосипеду. Позивачка впала, собака вчепилася їй у ногу та почала кусати її за гомілку та шматувати ногу. Від таких травм позивач втратила свідомість. Прийшла до тями вона вже тоді, коли власник собаки - ОСОБА_2 підігнав своє авто для того, щоб відвезти її до лікарні. Позивач не мала можливості відразу встати та пересісти до машини, оскільки дуже паморочилося в голові та не могла обпертися на ногу, яку їй покусала собака. Коли позивач знаходились в лікарні, відповідач пообіцяв надавати матеріальну допомогу. Він декілька разів сплачував за ліки, які були виписані лікарем, а в подальшому відмовився надавати матеріальну допомогу. Після операції позивач пролежала в лікарні до 26 жовтня 2016 року. Дана травма супроводжувалася не лише фізичним болем, а і психологічними стражданнями. Напад та укуси собаки спровокували і інші захворювання. За повний курс лікування позивачем було витрачено 9 882,97 грн., які вона просила стягнути з відповідача на її користь, а також просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. (а.с. 2-3).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 8 962 грн. 25 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. (а.с.163-167).

Додатковим рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 299 грн. 03 коп. (а.с. 194-195).

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 176-179).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 24 липня 2016 року, приблизно о 20.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 собака породи «німецька вівчарка», власником якого є відповідач ОСОБА_2, спричинила тілесні ушкодження позивачу ОСОБА_1

З письмових пояснень відповідача ОСОБА_2, які були відібрані старшим о/у Тернівського ВП майором поліції Фарафоновим В.О. 29 липня 2016 року за заявою ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1. В його домоволодінні є німецька вівчарка. 24 липня 2016 року о 20.30 годин він вийшов на вулицю зі свого домоволодіння та не закрив калитку. В цей час їхала жінка на велосипеді, позаду відповідача вискочила його вівчарка та покусала цю жінку за ногу. ОСОБА_2 відвіз жінку до лікарні, та пообіцяв сплачувати їй лікування. В подальшому відмовився купувати медичні препарати, оскільки лікарі почали виписувати їй ліки, які були не пов'язані з лікуванням ноги (а.с. 89-91).

З листа головного лікаря КЗ «Тернівська ЦМЛ»ДОР» Крадько М.М. № 1085 від 06 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені з 24 липня 2016 року по 09 серпня 2016 року з діагнозом: вкушена рана та садини в/з лівого стегна. Гематома м'яких тканин лівого стегна. Супутній діагноз: психо-невротичний синдром. З 15 вересня 2016 року по 05 жовтня 2016 року знаходилась на амбулаторному лікуванні у лікаря-травматолога КДВК З «Тернівська ЦМЛ»ДОР» з діагнозом: вкушена рана лівого стегна. В'ялогранульована рана в/з лівого стегна. ВДС. З 10 жовтня 2016 року по 26 жовтня 2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені КЗ «Тернівська ЦМЛ»ДОР» з діагнозом: ВДС посттравматичний правої н/кінцівки. Лімфостаз (а.с. 65-66).

Як вбачається з відповіді головного лікаря Пічугова С.О. «Центра первинної медико-санітарної допомоги м. Тернівки» від 21 вересня 2017 року № 1150/0118, ОСОБА_1 зверталась на прийом до лікарів КУ «ЦММСД м. Тернівки», зокрема:

06 вересня 2016 року ДЗ: ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба ІІ. Гіпертензивне серце Н ІІ А нескладний криз, з порушенням ритму по типу екстрасистолії.

08 вересня 2016 року ДЗ: ІХС:кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба ІІ. Гіпертензивне серце Н ІІ А. антено - невротичний синдром. Рекомендовано призначене лікування продовжити. Рекомендована консультація психіатра.

09 вересня 2016 року ДЗ: Гіпертонична хвороба ІІ ст., неускладнений крих. ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний Н ІІ А. лист непрацездатності з 09 вересня по 14 вересня 2016 року.

ОСОБА_1 перебувала на обліку у лікаря терапевта з 11 жовтня 2014 року з діагнозом кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.

На «Д» обліку ОСОБА_1 знаходиться по теперішній час.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт отримання тілесних ушкоджень позивачем внаслідок укусу собаки, яка належить ОСОБА_2, знайшов підтвердження в ході розгляду даної справи, а тому відповідач, який не дотримався норм та правил стосовно поводження з тваринами, в результаті чого внаслідок непередбачуваної та агресивної поведінки собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, позивачу була заподіяна шкода, має нести відповідальність, як власник тварини, за відшкодування позивачу цієї шкоди.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно Правил тримання собак, котів та хижих тварин, затверджені Міністерством житлового-комунального господарства України від 17.06.1980 року, громадяни, які тримають собак, повинні їх утримувати в добре обгородженій території, на прив'язі або без неї.

Фізичні особи, які утримують тварин, повинні не допускати порушень прав та законних інтересів фізичних осіб, не створювати загрози безпеки, а відповідно п.2.1 Правил забезпечити безпеку життя та здоровя людей при утриманні тварин.

За приписами Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 9 вказаного вище Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Частиною четвертою ст. 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Суд обгрунтовано виходив з того, що відповідач порушив вказані приписи, належним чином не забезпечивши безпеку оточуючих людей та не закривши собаку у належному місці.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Зі справи вбачається, що внаслідок укусу собакою, власником якої є відповідач, позивачем було витрачено кошти на лікування. Вартість витрачених коштів за призначенням лікарів та у відповідності до інформації, наданої КЗ «Тернівська ЦМЛ»ДОР» КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Тернівки», складає 8 962 грн. 25 коп., що підтверджується оригіналами квитанцій та чеків, долучених до матеріалів справи.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на лікування на суму 8 962 грн. 25 коп.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції посилався на вимоги ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., та зазначив, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_1 є літньою жінкою, пенсіонеркою, дійсно зазнала моральних страждань у зв'язку з тимчасовим розладом здоров'я, яке підтверджується лікарняними листами, наданими позивачем. З огляду на характер спричинення тілесних ушкоджень позивачу необхідно докладати значних моральних та матеріальних зусиль для відновлення здоров'я. Судом також враховано, що позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, відчувала та відчуває сильний фізичний біль та страждання, а тому суд, виходячи з вимог розумності і справедливості вважав, що з урахуванням характеру та обсягу страждань, моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем у сумі 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду 1 інстанції, які зроблені з урахуванням всіх обставин справи, відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення, відібрані у нього 29 липня 2016 року старшим о/у Тернівського ВП майором поліції Фарафоновим В.О., не є належним доказом того, що саме його собака здійснила напад на позивачку 24 липня 2016 року, оскільки відбиралися в рамках перевірки за заявою позивачки, кримінальне провадження не починалось, адміністративний протокол не складався, його собака утримується відповідно до правил щодо її утримання, тому суд необґрунтовано стягнув з нього шкоду, - безпідставні та зводяться до можливості уникнути відповідальності за спричинення позивачу шкоди, адже в поясненнях відповідач визнав факт, що саме його собака покусала за ногу жінку, яка їхала на велосипеді біля його домоволодіння, що має причинний зв'язок з обставинами, викладеними в позові, та поясненнями безпосередньо ОСОБА_1 та свідка. Крім того, письмові пояснення підписані відповідачем особисто, ним прочитані, що підтверджується матеріалами справи.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з вищезазначених підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: