Справа № 699/1129/18
Номер провадження № 2/699/655/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Корсунь-Шевченківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті її свекра ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташовану в адміністративних межах колишньої Деренковецької (нині Набутівської) сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Дана позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її свекор ОСОБА_2, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташована на території Деренковецької сільської ради. Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 успадкував після смерті його дружини ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, але не оформив свої спадкових прав.

Померлий залишив заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу, яка спадщину після смерті свекра прийняла, шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивач не може, оскільки втрачено оригінал правовстановлюючого документу на неї. Водночас, факт належності померлій ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, підтверджується даними Державного земельного кадастру.

Оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу державний нотаріус Бакуменко А.С. відмовилася видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, про що 02.10.2018 року було винесено відповідну постанову.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явилися.

Позивач, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та розгляд даної справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування.

Завідувач Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори надіслала до суду письмову заяву про розгляд даної справи за відсутності їх представника.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Весеньова Є.В., повноваження якої підтверджуються довіреністю від 09.01.2018 року № 0-23-06-216/2-18, надіслала до суду пояснення, згідно змісту яких Головне управління не заперечує проти визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3. Крім того підтвердила, що в архівному фонді Відділу у Корсунь-Шевченківському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області знаходиться на зберіганні примірник державного акта на право власності НОМЕР_4 від 02.03.2009 року, виданий ОСОБА_3.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов'язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_5, виданого 18.04.2017 року виконавчим комітетом Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

ОСОБА_3 за життя, відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, виданого 02.03.2009 року на підставі рішення Деренковецької сільської ради № 18-6/5 від 18.12.2007 року, належала земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташована за адресою: АДРЕСА_1 Вказане також підтверджується довідкою № 0-23-2.280-5377/06-18, виданою 06.11.2018 року відділом у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

ОСОБА_2 успадкував майно ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_6, виданого 12.07.1978 року Деренковецькою сільською радою, та прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_3, оскільки на час її відкриття постійно проживав з померлою за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 353, виданою 17.07.2018 року виконавчим комітетом Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Однак за життя не оформив право власності на спадкове майно.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_7, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавчим комітетом Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Відповідно до копії заповіту від 07.05.2002 року, посвідченого секретарем Деренковецької сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, померлий ОСОБА_2 належне йому на день смерті майно заповідав ОСОБА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає загальновідомим той факт, що Деренковецька сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області після об'єднання територіальних громад увійшла до складу Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернулась до державного нотаріуса Бакуменко А.С. із заявою про прийняття спадщини, де заведено спадкову справу № 87/2018.

Водночас, постановою вказаного нотаріуса від 02.10.2018 року ОСОБА_1 відмовлено, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2500 га, оскільки втрачено оригінал документу, що засвідчує право власності на неї, про що позивачем розміщено оголошення у газеті «Надросся» від 19.07.2018 року № 29.

Згідно висновку експерта ОСОБА_6 ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 62 000 грн.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно змісту п.п. 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб'єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Таким чином, якщо суть вимоги пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані позивачем, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги, у суду відсутні сумніви про те, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташована за адресою: АДРЕСА_1 яка увійшла до складу її спадщини, та яку, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, успадкував після неї ОСОБА_2, а позивач має право на спадкування вказаної земельної ділянки за заповітом, та своєчасно прийняла спадщину, що свідчить про наявність підстав для визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76-82, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою с. Вовчиці Зарічненського району Рівненської області, НОМЕР_1, виданий 19.10.2016 року Уманським РВ УДМС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Линдюк В.С.