ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10409/17

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І.П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/123/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, втрат від інфляції та 3% річних,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 05 лютого 2018 року

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ТОВ «Чернігівгаз Збут» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.07.2015 року по 30.09.2016 року у сумі 8391 грн. 01 коп., втрати від інфляції у сумі 1598 грн. 24 коп. та 3% річних у сумі 366 грн. 88 коп., а також стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.10.2016 по 31.07.2017 у сумі 24970 грн. 30 коп., втрати від інфляції у сумі 2394 грн. 70 коп. та 3% річних у сумі 582 грн. 18 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок несплати відповідачами за спожиті послуги з постачання природного газу у будинку АДРЕСА_1 за період з 01.07.2015 року по 30.09.2016 року та з 01.10.2016 року по 31.07.2017 року утворилась заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2018 року позовні вимоги ТОВ «Чернігівгаз Збут» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання природного газу за період з 01.07.2015 по 30.09.2016 у сумі 8391 грн. 01 коп., втрати від інфляції у сумі 1598 грн. 24 коп. та 3% річних у сумі 366 грн. 88 коп., а всього 10356 грн. 13 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання природного газу за період з 01.10.2016 по 31.07.2017 у сумі 24970 грн. 30 коп., втрати від інфляції у сумі 2394 грн. 70 коп. та 3% річних у сумі 582 грн. 18 коп., а всього 27947 грн. 18 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання природного газу за період з 01.10.2016 року по 31.07.2017 року у сумі 27947 грн. 18 коп. і ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції вона, ОСОБА_5, повідомлена не була, а тому не мала змоги подати відзив на позов з письмовими доказами.

Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що вона та її дочка ОСОБА_4 були споживачами послуг із газопостачання у будинку АДРЕСА_1 оскільки з 17.02.1999 року вона постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується випискою з будинкової книги, а її донька ОСОБА_4 після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 з 13.07.2013 року зареєстрована та проживає по АДРЕСА_3. Апелянт наголошує, що з м.Івано-Франківськ не виїжджала та не була і не є членом сім»ї ОСОБА_2

Апелянт посилається на те, що акт обстеження матеріально-побутових умов від 22.05.2017 року, який суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, не є допустимим доказом по справі, оскільки він складений лише зі слів ОСОБА_2

ОСОБА_5 наголошує, що ні вона, ні ОСОБА_4 не підписували Договір постачання природного газу побутовим споживачам з ТОВ «Чернігівгаз Збут» на постачання газу до будинку АДРЕСА_1.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Чернігівгаз Збут» просить залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2018 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення, посилаючись, що призначення субсидії підтверджує проживання усіх відповідачів у будинку по АДРЕСА_1, та є достатньою підставою для стягнення заборгованості за газопостачання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише ОСОБА_5 в частині стягнення заборгованості з неї, а тому в іншій частині рішення суду першої не може бути предметом перегляду апеляційним судом.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Чернігівгаз Збут» в частині стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за надані послуги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено зобов'язання щодо обов'язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг з постачання природного газу.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено наступне.

01.05.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладений договір оренди садиби (індивідуального житлового будинку разом з земельною ділянкою), за умовами якого ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_2 прийняв у строкове оплатне користування індивідуальний житловий будинок разом з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, строком на 360 діб та орендною платою за весь період оренди в сумі 12 грн 00 коп.

Пунктом 3.6 зазначеного договору передбачено, що плата за комунальні послуги, зокрема газопостачання вноситься ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок організації, яка надає цю послугу, для чого ОСОБА_2 як орендар зобов'язаний укласти відповідний договір.

На виконання умов зазначеного договору оренди садиби, між ОСОБА_2, ТОВ «Чернігівгаз Збут» та ПАТ «Чернігівгаз» 12.11.2015 укладений договір про надання послуг з газопостачання, згідно з яким постачальник зобов'язався забезпечити безперервне постачання газу для побутових потреб споживача (приготування їжі, підігріву води, опалення житлових приміщень) у порядку, передбаченому цим договором.

01.02.2016 року ОСОБА_2 подано ТОВ «Чернігівгаз Збут» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1, за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500.

Відповідно до договору оренди садиби від 20.04.2016 ОСОБА_2, отримав у строкове оплатне користування для проживання індивідуальний житловий будинок разом з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, на строк 360 діб, а відповідно до договору оренди садиби від 01.10.2016 ОСОБА_2, отримав у строкове оплатне користування для проживання цей же будинок разом з земельною ділянкою на строк 365 діб.

Зазначені обставини сторонами не заперечувались та не спростовані.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 22.05.2017 № 576, який складений спеціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради і підписаний як уповноваженим представником сім'ї - відповідачем ОСОБА_2, у зазначеному будинку проживає ОСОБА_2, його син ОСОБА_3, теща ОСОБА_5, дружина ОСОБА_4 та невістка ОСОБА_6 (т. 1 а.с.98). Разом з тим, у акті № 1454 від 12.10.2016 р. про обстеження матеріально-побутових умов сім»ї не зазначено члені сім»ї, які б проживали разом з ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.95).

В апеляційному суді позивачем не надано належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили проживання апелянта ОСОБА_5 однією сім»єю з ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 і у матеріалах справи такі докази відсутні.

Як убачається з наявного у справі листа Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради від 15.08.2017 року № 03-0921774 Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради та документів особової справи отримувача субсидії, ОСОБА_2 є отримувачем субсидії на підставі договору найму (оренди) житла, а саме за періоди з жовтня 2015 року по квітень 2016 року; з травня по вересень 2016 року; з жовтня 2016 по квітень 2017 року.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Чернігівгаз Збут» просило стягнути заборгованість за надані послуги з газопостачання за періоди з з 01.07.2015 року по 30.09.2016 року, з 01.10.2016 року по 31.07.2017 року.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховую наступне.

Законом України «Про ринок природного газу» визначено правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу.

Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу,зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG. Регулятором ринку природного газу є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, із урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827.

Розділом III Правил постачання природного газу передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Пунктом 8 Розділу III Правил постачання природного газу визначено, що у разі передачі об'єкта побутового споживача або його частини в оренду та обумовлення договором оренди передачі орендареві відповідних повноважень щодо забезпечення орендованого об'єкта або його частини природним газом між орендарем та постачальником може бути укладений договір на постачання природного газу в порядку, визначеному цими Правилами.

Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником.

Пунктом 1.3. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам встановлено, що він є договором приєднання, укладається з урахуванням вимог статей 633, 634 , 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору.

За договором постачання природного газу постачальник зобов'язується поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об'ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розміри, строки та порядку визначені договором.

Розділом III Правил постачання природного газу закріплено, що при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, проживаючи у будинку АДРЕСА_1, користувався послугами з постачання природного газу через приєднану мережу і ці обставини відповідачем не спростовані у суді першої інстанції і не заперечувались в апеляційному суді.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з газопостачання відносяться до комунальних послуг.

Згідно ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно дост. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідност. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 536 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут» заборгованості за надані послуги з газопостачання апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.

Як убачається з наявної у справі виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім»ї від 30 липня 2018 року та згідно копії паспорту ОСОБА_5 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2 з 17 лютого 1999 року.

Як встановлено апеляційним судом, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б достовірно і безсумнівно підтвердили факт проживання ОСОБА_5 у АДРЕСА_1. Відомості про реєстрацію ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 - у матеріалах справи відсутні і за даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію УДМС України в Чернігівській області зареєстрованою за вказаною адресою у м.Чернігові ОСОБА_5 не значиться. На спростування зазначених обставин позивачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

З наявного у справі акту № 3912 обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 01 грудня 2015 р., складеного соціальним інспектором, встановлено, що у будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 проживає один (т.1 а.с. 87).

У акті обстеження матеріально-побутових умов сім»ї № 1454 від 12.10.2016 р., який складений соціальним інспектором, також зазначено, що ОСОБА_2 у вказаному будинку проживає один (т.1 а.с.95).

Зважаючи на сукупність обставин справи, апеляційний суд відхиляє посилання позивача на акт обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 22 травня 2017 р. № 576, оскільки позивачем не спростовано аргументи апелянта ОСОБА_5 про те, що вона постійно проживає у м. Івано-Франківську і до м.Чернігова на проживання не виїжджала, та акт був складений без її відома та згоди і при складанні цього акту вона не була присутньою. (т. 1 а.с. 98).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що у справі відсутні будь-які належні і допустимі документальні докази, які б достовірно підтвердили факт проживання, а відтак і користування ОСОБА_5 послугами газопостачання у будинку АДРЕСА_1.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 у період з 01.10.2016 року по 31.07.2017 року, за який ТОВ «Чернігівгаз Збут» просить стягнути з неї заборгованість, не була зареєстрована та не проживала у будинку по АДРЕСА_1, а тому не була споживачем наданих послуг з газопостачання.

Зважаючи на сукупність обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд не визнає належним і допустимим доказом акт про обстеження матеріально-побутових умов проживання сім»ї як підставу для задоволення позовних вимоги про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за послуги з газопостачання, оскільки цей акт достовірно і безсумнівно не підтверджує факт проживання відповідача ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1, а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Апеляційний суд враховує, що акт від 22 травня 2017 р. № 576 складений для призначення субсидії ОСОБА_2 та лише з його слів. Питання правомірності призначення відповідачу ОСОБА_2 субсидії не є предметом розгляду даної конкретної справи, а тому факт призначення ОСОБА_2 субсидії на оплату за житлово-комунальні послуги сам по собі не може бути прийнятий апеляційним судом у якості безсумнівного доказу на підтвердження наявності заборгованості у ОСОБА_5 по сплаті за послуги газопостачання у відповідності до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України, а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відтак, позивачем не доведено у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду таких належних і допустимих та достовірних доказів, які б безсумнівно і достовірно підтвердили той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували або перебувають у цивільно-правових або сімейних правовідносинах і не доведено, що ОСОБА_5 проживала у спірному будинку та у спірний період була споживачем послуг, наданих ТОВ «Чернігівгаз Збут».

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що спірний будинок по АДРЕСА_1 є об'єктом самочинного будівництва, а відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не його власниками.

Зазначені обставини не були належним чином досліджені і не узяті до уваги судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання природного газу за період з 01.10.2016 року по 31.07.2017 року в сумі 5589.44 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відтак, у зв'язку з розглядом справи та прийняттям постанови відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України апеляційним судом з ТОВ «Чернігівгаз Збут» на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання природного газу за період з 01.10.2016 року по 31.07.2017 року в сумі 5589.44 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» 320 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору скасувати і відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на користь ОСОБА_5 480 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: