Провадження № 22-ц/772/2097/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 рокуСправа № 127/19950/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_3 і її представника - адвоката ОСОБА_4; представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_5

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і ОСОБА_7 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування,

Рішення ухвалив суддя Гуменюк К.П.

Рішення ухвалено о 12.14 год. в м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 7 вересня 2018 року,

Встановив:

В вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1998 року до 2017 року вона проживала однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

З 1998 року вона із чоловіком проживали у квартирі разом з його батьками, а з 2007 року - окремо в квартирі по АДРЕСА_1, власником якої була мати чоловіка - відповідач по справі ОСОБА_5, яка 12 листопада 2008 року за договором дарування подарувала квартиру ОСОБА_8.

До дня смерті ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4 року (близько 19 років), вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та були пов'язані спільним побутом, а тому вона є спадкоємцем четвертої черги за законом.

В останні роки життя ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, практично не працював, в зв'язку з чим вона тривалий час опікувалась ним, матеріально його забезпечувала, утримувала належне йому майно (квартиру), оплачувала комунальні послуги. 4 березня 2017 року ОСОБА_8 отримав важку черепно-мозкову травму і потрапив до реанімації. До дня смерті вона піклувалась про нього, оплачувала лікування, для чого взяла на роботі відпустку та позичила гроші. Вважає, що такі обставини дають їй право на спадкування майна ОСОБА_8 наряду із спадкоємцем першої черги.

В зв'язку з цим просила встановити факт спільного проживання із ОСОБА_8 однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 1998 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто понад 5 років, та визнати за нею як спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_8 право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги - відповідачем ОСОБА_5 на все майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_8.

В грудні 2017 року ОСОБА_3 подала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_5 і ОСОБА_7, якою просила встановити факт спільного проживання із ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по 20.03.2017 року, визнати за нею як за спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_8 право на спадкування разом із спадкоємцями за законом тієї черги, яка має право на спадкування, на все майно належне спадкодавцю на день смерті.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_7 і прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і ОСОБА_7 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини та зміну черговості одержання права на спадкування задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В задоволенні інших вимог позовної заяви відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн.

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати його в частині відмови в задоволенні позову і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити: визнати за нею як спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_8 право на спадкування разом із спадкоємцями за законом тієї черги, яка має право на спадкування, на все майно, належне спадкодавцю на день смерті.

Зазначила, що рішення суду в оскаржуваній частині вважає незаконним через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та через порушення норм процесуального права.

Відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених судом позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8.

Зазначила, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з істотними порушеннями норм матеріального і процесуального права, а також законних прав та інтересів відповідачів.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VШ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VШ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції якої перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні позивач і її представник підтримали свою апеляційну скаргу і просять її задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційної скарги відповідача. І у відзиві і в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу відповідача і просить її задовольнити, а апеляційну скаргу позивача не визнав і просить її відхилити, а рішення суду в оскаржуваній позивачем частині просить залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_7 не надала відзиву на апеляційну скаргу і, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася.

Апеляційний суд перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги позивача до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22 березня 2017 року (том 1 а. с. 9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 3 серпня 1974 року батьками ОСОБА_8 є ОСОБА_10 і ОСОБА_5 - відповідач у справі (том 1 а.с.8).

Із копії паспорта ОСОБА_8 вбачається, що з 21 серпня 1992 року до 7 листопада 2007 року він був зареєстрований АДРЕСА_3, а з 07 листопада 2007 року - АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 7).

На підставі договору дарування квартири від 12 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В., ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 15). Право власності на цю квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 12 грудня 2008 року (том 1 а. с. 17).

В грудні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради за призначенням житлової субсидії та подав декларацію про доходи і витрати, в якій зазначив, що особою, яка фактично проживає з ним у житловому приміщенні є ОСОБА_3 - позивач по справі (том 1 а. с. 18).

Згідно копії особового рахунку № НОМЕР_3 від 23 березня 2017 року у квартирі по АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_8 з 7 листопада 2007 року до 23 березня 2017 року та ОСОБА_3 з 1 березня 2011 року, яка проживає без реєстрації (том 1 а.с.11).

Згідно акта № 7479 від 23 жовтня 2017 року, складеного ТОВ «ЖЕО», зі слід сусідів встановлено, що ОСОБА_3 постійно проживала з ОСОБА_12 з вересня 2007 року до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 року (том 1 а. с. 117).

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» від 23 жовтня 2017 року № 966 ОСОБА_3 не зареєстрована АДРЕСА_1, але дійсно проживала за цією адресою з 2007 року без реєстрації разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8 до дня його смерті, з яким вони вели спільне господарство (том 1 а. с. 116).

Згідно довідки, виданої старшою по під'їзду АДРЕСА_4 ОСОБА_13., ОСОБА_3 з 2007 року несла всі необхідні витрати по обслуговуванню будинку (том 1 а. с. 140).

Після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом 27 квітня 2017 року звернулась ОСОБА_7 - сестра померлого, яка в заяві повідомила про відсутність інших спадкоємців (том 1 а. с. 89).

27 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_5 подала до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_8, в якій вказала, що відмовляється від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_7 - сестри померлого (том 1 а. с. 90).

Також 19 вересня 2017 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач ОСОБА_3, яка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її цивільний чоловік ОСОБА_8, після смерті його вона приймає все спадкове майно, що залишилось на день його смерті (том 1 а. с. 96).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно роз'яснень пленуму Верховного Суду України у пункті 21 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

За наведених обставин апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 в частині встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 року, зважаючи на те, що позивач довела належними доказами, що вони у зазначений період спільно проживали із ОСОБА_8 як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу у належній йому на праві власності квартирі, були пов'язані спільним побутом, разом вели спільне господарство, спільно планували своє життя та вирішували питання фінансового характеру, що, крім письмових доказів, також підтверджено і показами свідків, які були допитані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 в тому, що позивач не проживала постійно з її сином, так як в період його зловживання спиртним, яке виражалося в запоях на 3-4 місяці по кілька раз на рік, позивач йшла проживати до своїх батьків, а поверталася до ОСОБА_8 після закінчення запою, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами, враховуючи, що відповідно до положень ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 правильних висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Також апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 в частині зміни черговості одержання права на спадкування.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 - мати померлого ОСОБА_8, яка є спадкоємцем першої черги за законом, подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_7 - сестри померлого, яка в свою чергу подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та є спадкоємцем другої черги.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову ОСОБА_3 в частині встановлення факту проживання її із ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років, позивач має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 в четверту чергу.

Частиною 2 статті 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених в судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Цивільне судочинство за правилами статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 тривалий час до дня смерті перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Судом враховано, що ОСОБА_8 помер у віці 42 роки, тобто не був людиною похилого віку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено, що безпорадний стан ОСОБА_8 викликаний тяжкою хворобою, а саме тривалим зловживанням спиртними напоями, оскільки позивач не довела, що внаслідок зловживання спиртними напоями ОСОБА_8 тяжко хворів, йому встановлено відповідний діагноз, проводилось лікування.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 в цій частині обґрунтовуються обставинами, що є ідентичними обставинам, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги (уточнена позовна заява, том 1 а. с. 110-115) і зазначала докази в підтвердження цих обставин.

Суд першої інстанції, виконавши вимоги ст. 89 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний зв'язок в сукупності та надав їм вірну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки в своєму рішення.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують рішення суду.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційні скарги не підлягають до задоволення, оскільки наведені в них доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.М. Медяний
В.В. Сопрун

Повне судове рішення складено 07 листопада 2018 року