Єдиний унікальний номер № 616/353/18
Провадження № 2/616/204/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2018 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі: головуючого судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3,

справа № 616/353/18

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 26 грудня 2003 року у Підсереднянській сільській раді Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис 06. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В прийнятті заяви та оформленню документів про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя на підставі ст.106 СК України, органом РАЦС позивачеві було відмовлено, оскільки відповідач не зявляється до вказаного органу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Таким чином, справа має бути розглянута в порядку загального позовного провадження, з обовязковим проведенням підготовчого провадження, відповідно до ст.ст. 189, 196 ЦПК України, тому суд проводить підготовче засідання.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 травня 2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що на протязі останніх 5 років відповідач їздив до Вовчанського району Харківська області на заробітки. На початку березня 2018 року вона дізналась, що чоловік фактично має іншу сімю. З цього часу сторони припинили шлюбно сімейні відносини та ведення сумісного господарства, оскільки позивач відпустила чоловіка проживати до іншої сімї, що знаходиться у м. Вовчанськ. У звязку з викладеними обставинами ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб із відповідачем.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про розгляд даної справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Також в даній заяві зазначається про визнання позову (а.с.34).

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Швадченко) І.В. та ОСОБА_4 26 грудня 2003 року уклали шлюб, який зареєстровано у Підсереднянській сільській раді Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис 06 (а.с.05).

Від шлюбу сторони на даний час неповнолітніх дітей не мають, що підтверджується свідоцтвом про народження сина ОСОБА_4, який народився 06 березня 1999 року (а.с.07), тобто спільна дитина сторін на даний час є повнолітньою особою.

Як вбачається з листа від 27 березня 2018 року за вих. № 153-15/20-06-29 Великобурлуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в прийнятті заяви та оформленню документів про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя, через відсутність чоловіка ОСОБА_4 (а.с.08).

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб існує лише формально. Позивач в судовому засіданні просила розірвати шлюб, при цьому зазначила, що примирення сторін не можливе. В зв'язку з цим суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін і впливати на їх психоемоційний стан, а тому шлюб слід розірвати.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

За ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідач в наданій до суду заяві визнав позовні вимоги позивача та просив шлюб розірвати (а.с.34).

За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сімї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому, згідно із ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає розірванню.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище чоловіка - «Овчаренко».

Керуючись ст.ст. 24, 104, 105, 110, СК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263, 264-265 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 26 грудня 2003 року у Підсереднянській сільській раді Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис 06 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «ОВЧАРЕНКО».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Сірий Яр Великобурлуцького району Харківської області, паспорт серії МН № 926220, виданий Великобурлуцьким РВ ГУМВС України в Харківській області, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області ОСОБА_5