Номер провадження: 22-ц/785/2059/18
Номер справи місцевого суду: 2-58/2010
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Сідлецької Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року (суддя Сивоконь Т.І.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо прийняття постанови про накладення штрафу,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

14.04.2017 року ОСОБА_2 звернулась зі скаргоюна рішення заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 (далі-заступник начальника ВДВС) щодо прийняття постанови про накладення штрафу і просила: визнати рішення (постанову) заступника начальник ВДВС про накладення штрафу у розмірі 3 400 гривень відносно неї неправомірним та скасувати рішення (постанову).

Скарга обґрунтована наступним.

У ВДВС знаходиться на виконанні виконавчий лист Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.11.2010 року про усунення перешкод ОСОБА_4 у здійсненні нею права власності відносно будівлі і зобовязання її, ОСОБА_2, виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, що розташовані у м. Татарбунари по вул. 23 Серпня,42а та по вул. 23 С ерпня,38 із обовязковим погодженням конструкцій із позивачем по справі.

04.10.2016 року старшим держивконавцем ВДВС ОСОБА_5 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження у ВП №52428557. 18.11.2016 року ОСОБА_5 звільнена з роботи у ВДВС. Наказом від 24.05.2016 року виконавчі провадження 18.11.2016 року передані для виконання заступнику начальника ВДВС. Передача виконавчих проваджень за заявою стягувача повинна здійснюватись на підставі постанови. Прийняття виконавчого провадження також повинно відбуватись на підставі постанови.

Заступник начальника ВДВС не виносила постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №52428557 і не надсилала його боржнику ОСОБА_2, а тому не мала повноважень на вчинення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні, у тому числі приймати постанову про накладення штрафу.

22.02.2017 року заявнику стало відомо про те, що заступник начальника ВДВС прийняла постанову про накладення на неї штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 1 700 гривень, яка була оскаржена і остаточне рішення не набрало чинності.

06.04.2017 року заявник отримала постанову про накладення штрафу у розмірі 3 400 гривень, яку вважає незаконною з тих підстав, що держвиконавець не складала у її присутності акту про проведення перевірки виконання рішення суду.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.07.2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 03.07.2017 року скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на незаконність ухвали суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_2 зазначає наступне: на примусовому виконанні в ВДВС знаходиться виконавчий документ Татарбунарського районного суду Одеської області від 12.11.2010 року про усунення перешкод ОСОБА_6 і про зобовязання ОСОБА_2 вчинити певні дії; 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження, яке 18.11.2016 року передано від ОСОБА_5 до заступника начальника ВДВС; виконавче провадження передано без прийняття відповідної постанови, заступник начальника ВДВС також не винесла постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання; заступник начальника ВДВС не мала повноважень на вчинення дій у виконавчому провадженні; 22.02.2017 року до канцелярії ВДВС передано звіт від 23.02.2016 року про відсутність за адресою: Одеська область, м. Татарбунари , вул. 23 Серпня,42а будь-яких господарських споруд, які примикають до житлового будинку заявника і належать йому на праві власності; постанова про накладення штрафу у розмірі 3 400 гривень прийнята не у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження»: перед винесенням постанови про накладення штрафу держвиконавець повинен був у присутності боржника скласти акт про невиконання, однак цього не було зроблено.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Заступник начальника ВДВС в запереченнях на апеляційну скаргу зазначила: скаргу не визнає у повному обсязі; 30.09.2016 року до ВДВС надійшов виконавчий документ від 12.11.2010 року про усунення перешкод ОСОБА_4 і про зобовязання ОСОБА_2 вчинити певні дії; 04.10.2016 року старшим держвиконавцем ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 отримала 13.10.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; 18.10.2016 року у телефонній розмові представник ОСОБА_2 запропонував перенести вихід на місце держвиконавця; 18.11.2016 року начальником ВДВС, у встановленому законом порядку, у звязку зі звільненням ОСОБА_5 прийнято рішення про передачу дільниці №3 ВДВС заступнику начальника ВДВС, про що складено акт прийому-передачі; 26.12.2016 року у телефонному режимі заступник начальника ВДВС повідомила боржника і її представника про проведення виконавчих дій о 14 годині і необхідність прибуття за місцем виконання; 26.12.2016 року держвиконавець за місцем виконання встановив, що боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконала, про що було складено акт; відповідно до акту на ОСОБА_2, за невиконання рішення суду, накладено арешт у розмірі 1 700 гривень; 21.02.2017 року з виходом держвиконавця на місце боржник ОСОБА_2 ознайомлена із висновком про технічний стан прибудови і встановлено строк для виконання рішення суду до 02.03.2017 року, про що складено акт; 22.02.2017 року до ВДВС від боржника надійшла заява із висновком незрозуміло змісту, без даних про особу, яка склала висновок; боржник на момент прийняття рішення самочинно звів господарські будівлі, які примикають до суміжної ділянки і які не відображені в технічній документації станом на 2009 рік та на 2014 рік; незначені порушення (відсутність постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання), які мали місце під час виконання пояснюються великим навантаженням в роботі і не вплинули на процес виконання, а у подальшому усунуті шляхом прийняття 14.04.2017 року відповідної постанови; 09.03.2017 року в телефонній розмові із представником боржника було запропоновано прийняти участь у проведенні виконавчих дій 09.03.2017 року о 14 годині, незважаючи на те, що актом від 21.02.2017 року надано строк виконання до 02.03.2017 року; 04.04.2017 року держвиконавець з виходом на місце повторно запропонував провести виконавчі дії, однак ОСОБА_2 відмовилась із посиланням на зайнятість, 04.04.2017 року держвиконавцем з виходом на місце встановлено, що рішення суду не виконано, про що складено акт у присутності 2/х понятих і стягувача; постановою від 04.04.2017 року на боржника накладено штраф у розмірі 3 400 гривень, яка направлена рекомендованим листом боржнику; під час прийняття постанови права і свободи боржника не порушено, остання тривалий час (протягом 7 років) ухиляється від виконання рішення суду.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судами першої та апеляційної інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

30.09.2016 року до ВДВС надійшов виконавчий документ від 12.11.2010 року про усунення ОСОБА_4 перешкод у користуванні і про зобовязання ОСОБА_2 вчинити певні дії (а.с.26,103).

04.10.2016 року старшим держвиконавцем ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 отримала 13.10.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.104,104 зворот).

18.11.2016 року начальником ВДВС, за актом приймання-передачі, у звязку зі звільненням ОСОБА_5, заступнику начальника ВДВС передані для виконання виконавчі провадження за 2016 рік (а.с.32-34).

26.12.2016 року держвиконавець за місцем виконання встановив, що боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконала, про що складено акт і за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 1 700 гривень, крім того, боржнику винесено попередження за ст. 283 ч.1 КК України (а.с.28-31,35,36,105-109).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що постанова від 26.12.2016 року про накладення на боржника ОСОБА_7 штрафу у розмірі 1 700 гривень за невиконання рішення суду, у встановленому законом порядку, скасована.

21.02.2017 року під час виходу держвиконавця за місцем виконання боржник ОСОБА_2 ознайомлена із висновком про технічний стан прибудови і встановлено строк для виконання рішення суду до 02.03.2017 року, про що складено акт (а.с.124).

09.03.2017 року в телефонній розмові із представником боржника запропоновано прийняти участь у проведенні виконавчих дій 09.03.2017 року о 14 годині (а.с.68).

04.04.2017 року держвиконавець з виходом на місце повторно запропонував провести виконавчі дії, однак боржник ОСОБА_2 відмовилась із посиланням на зайнятість (а.с.69,126).

04.04.2017 року держвиконавцем з виходом на місце встановлено, що рішення суду не виконано, про що складено акт у присутності 2/х понятих і стягувача (а.с.70,125).

Постановою від 04.04.2017 року на боржника накладено штраф у розмірі 3 400 гривень, яка направлена рекомендованим листом боржнику і отримана нею 06.04.2017 року (а.с.9,71,72,129,130).

Між сторонами виникли правовідносини, повязані із судовим контролем за виконанням судових рішень, які регулюються ЦПК України і Законом України «Про виконавче провадження» (далі-Закон).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги виходив з того, що постанова держвиконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і законною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону,

в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної

виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. ст. 383, 387 ЦПК України у редакції, чинні на час прийняття ухвали, ст. ст. 447 ч.1, 452 ч.2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу (з 2010 року) рішення суду про усунення ОСОБА_4 перешкод у користуванні і про зобовязання ОСОБА_2 вчинити певні дії перебуває на примусовому виконанні у ВДВС і станом на квітень 2017 року не виконано боржником ОСОБА_2

26.12.2016 року держвиконавець за місцем виконання встановив, що боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконала, про що склав акт. За невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_2, на підставі постанови держвиконавця від 26.12.2016 року, накладено штраф у розмірі 1 700 гривень і визначений новий строк для виконання - до 02.03.2017 року, про що повідомлено боржника (а.с.35,124).

Станом на 04.04.2017 року боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконала, тому на підставі постанови держвиконавця від 04.04.2017 року на боржника накладено штраф у розмірі 3 400 гривень (а.с.9).

За рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником (ст. 63 ч.ч. 1,2 Закону).

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ст. 75 ч.ч.1,2 Закону).

Зважаючи на те, що боржник ОСОБА_2 повторно не виконала без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова держвиконавця від 04.04.2017 року про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду у подвійному розмірі відповідає вимогам закону.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про те, що: виконавче провадження передано без прийняття відповідної постанови, заступник начальника ВДВС також не винесла постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання; заступник начальника ВДВС не мала повноважень на вчинення дій у виконавчому провадженні; 22.02.2017 року до канцелярії ВДВС передано звіт від 23.02.2016 року про відсутність за адресою: Одеська область, м. Татарбунари , вул. 23 Серпня,42а будь-яких господарських споруд, які примикають до житлового будинку заявника і належать йому на праві власності; постанова про накладення штрафу у розмірі 3 400 гривень прийнята не у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження»; перед винесенням постанови про накладення штрафу держвиконавець повинен був у присутності боржника скласти акт про невиконання, однак цього не було зроблено, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відсутність постанови заступника начальника ВДВС про прийняття виконавчого провадження до виконання станом на 04.04.2017 року не є підставою для визнання постанови від 04.04.2017 року незаконною, оскільки є формальним порушенням, яке не вплинуло на процес примусового виконання.

У подальшому це формальне порушення усунуто шляхом прийняття 14.04.2017 року відповідної постанови (а.с. 73).

При цьому слід зазначити, що факт передачі виконавчого провадження посадовій особі ВДВС заступнику начальника ВДВС відбулось у встановленому законом порядку (а.с.13,32-34).

Ствердження у скарзі про те, що заступник начальника ВДВС не мала повноважень на вчинення дій у виконавчому провадженні суперечать обставинам справи і не ґрунтуються на законі.

Подача боржником до канцелярії ВДВС звіту від 23.02.2016 року про відсутність за адресою: Одеська область, м. Татарбунари , вул. 23 Серпня,42а будь-яких господарських споруд, які примикають до житлового будинку заявника і належать йому на праві власності не є підставою для звільнення боржника від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

За пояснення держвиконавця боржник на момент прийняття рішення самочинно звів господарські будівлі, які примикають до суміжної ділянки і які не відображені в технічній документації станом на 2009 рік та на 2014 рік.

Постанова про накладення штрафу у розмірі 3 400 гривень відповідає вимогам ст. 75 ч.2 Закону.

Доводи і аргументи заступника начальника ВДВС прийняті судом апеляційної інстанції до уваги.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що права і інтереси боржника під час накладення штрафу не порушені, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у задоволенні скарги.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Приймаючи до уваги, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст. 452 ЦПК України).

Оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, відсутні підстави для стягнення судових витрат, які вона понесла за подачу апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 25.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_8

ОСОБА_9