Справа № 2-1361/11 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/6900/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року колегія суддів Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії ДВС,-

встановила:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубика Олега Івановича щодо повернення стягувачу виконавчого документа, виданого Залізничним районним судом м. Львова 11січня 2013 року у справі № 2-1361/11, та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубика О.І. від 27 квітня 2017 року у ВП 50871238 про повернення виконавчого документа стягувачу. В своїй скарзі посилається на те, що відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 липня 2012 року, яке переглянуто Апеляційним судом Львівської області 22 листопада 2012 року, стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 896 000 доларів США та 1 515 000 грн. боргу за укладеними сторонами договорами позики, що в гривневому еквівалентів відповідно до офіційного курсу НБУ становить 8 629 240 грн. та 1820 грн. на відшкодування судових витрат у справі. Виконавчий лист виданий Залізничним районним судом м. Львова 11 січня 2013 року та відкрито виконавче провадження у справі. У оскаржуваній постанові від 27 квітня 2017 року у ВП 50871238 державний виконавець зазначив ряд дій, які ним були вчинені, вважаючи що вказані заходи є повними і виявити майно боржника є неможливим. Однак, вчинені державним виконавцем дії є недостатніми для повернення виконавчого документа стягувачу та не відповідають Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку із чим звернувся до суду із скаргою, яку просив задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року скаргу задоволено.

Постановлено визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубик О.І. щодо повернення стягувачу виконавчого документа, виданого Залізничним районним судом м. Львова 11 січня 2013 року у справі № 2-1361/11.

Скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубик О.І. від 27 квітня 2017 року у ВП 50871238 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалу суду оскаржує Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Зазначає, що було вжито усіх дій для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 липня 2012 року, яке переглянуто Апеляційним судом Львівської області 22 листопада 2012 року, на підставі чого державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубик О.І. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення ухвали, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 385 ЦПК України, в чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали редакції, пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 9 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, яке переглянуто апеляційним судом Львівської області 22 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 896 000 доларів США та 1 515 000 грн. боргу за укладеними сторонами договорами позики, що в гривневому еквівалентів відповідно до офіційного курсу НБУ становить 8 629 240 грн. та 1820 грн. на відшкодування судових витрат у справі.

Залізничним районним судом м.Львова 11 сучня 2013 року видано виконавчий лист №2-1361/11.

На виконання вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 50871238 від 19 квітня 2016 року. Боржнику було надано строк до 26 квітня 2016 року для добровільного виконання рішення суду.

З долучених до матеріалів справи заперечень державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубик О.І. вбачається, що державним виконавцем скеровано запити в реєструючі органи з метою перевірки майнового стану боржника. Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області боржник паспортом для виїзду за кордон не документувалась. Згідно відповіді Адресно-довідкового відділу УГІРФО ГУМВС України у Львівській області, адреса проживання боржника, вказана у виконавчому документі вірна - м.Львів, вулиця Ряшівська, 27/3а. Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, боржник не володіє значними пакетами акцій. Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Львівській області, транспортні засоби за боржником в Держсілгоспінспекції на території Львівської області не зареєстровано. Відповідно до відповіді ПФУ інформація про отримання боржником пенсії відсутня, також відсутня інформація про місце роботи. Згідно відповіді ДПС України інформація про номера рахунків, відкритих в банках та інших фінансових установах України відсутня. 30 квітня 2016 року державним виконавцем на підставі відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області оголошено в розшук транспортний засіб ВАЗ 2109, 1991 року випуску, червного кольору, № двигуна 17, № кузова ХТА210910М0969518, державний реєстраційний номер 04396ТВ. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником не зареєстровано нерухоме майно, арешт на майно боржника накладений. Державним виконавцем скеровано боржнику вимогу державного виконавця і зобов'язано з'явитись у відділ 7 липня 2016 року та надати для огляду і опису до відділу за адресою м. Львів, пл. Шашкевича, 1 вищезазначений транспортний засіб. Така вимога державного виконавця скерована на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією. Однак боржник вимогу не виконав, до державного виконавця не з'явився. У зв'язку із вжиттям усіх перелічених заходів, державним виконавцем і було винесено оскаржувану постанову.

Суд першої інстанції зазначив, що державним виконавцем не було надано суду належних доказів, які б свідчили про вжиття всіх заходів для виконання рішення суду. Такі докази відсутні і в матеріалах виконавчого провадження.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами Іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до ст.ст. 1, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубик О.І. не надав суду жодних доказів, які б свідчили про під ставність винесення ним оскаржуваної постанови.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Зубиком О.І. не додержано вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 квітня 2017 року з підстав п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому така не може вважатися правомірною та підлягає скасуванню.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 рокубез змін, а апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Постанова складена 20 березня 2017 року.

Головуючий______________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р.Мікуш _______________О.Ф Павлишин