ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 641/5044/18

провадження № 22-ц/818/1091/18

категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2018 року у складі судді Фанда О.А.

у цивільній справі № 641/5044/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»

про застосування строку позовної давності до заборгованості та звільнення від сплати заборгованості, -

в с т а н о в и в:

25 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до КП «ХТМ», в якому просила застосувати строк позовної давності по заборгованості КП «ХТМ» за період з 30.06.2015 року в сумі 16 935,43 грн., звільнити від сплати заборгованості ( за рахунок держави) за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року при неспроможності сплатити заборгованість з об'єктивних причин - доходах виживання та незабезпечення державою мінімальним стандартом життя, в сумі 2 433 грн. для можливості призначення субсидії, яка буде перерахована в тому числі в КП «ХТМ» в подальшому з липня 2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, які надаються КП «ХТМ».

Станом на 30.06.2018 року за надані КП «ХТМ» послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води утворилася заборгованість в сумі 19 369,49 грн. а саме станом на 30.06.2015 року - 16 935,43 грн., за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року - 2 433,06 грн.

Неможливість сплачувати за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води вона обґрунтовує тим, що отримує мінімальну пенсію за віком.

Утворення заборгованості пояснює тим, що за період з жовтня 2013 року по 01 вересня 2015 року субсидія не призначалася, з квітня 2018 року нарахування субсидії призупинено, а з 01 травня 2018 року субсидія призначається тільки при відсутності боргів за надані комунальні послуги.

Також посилається на те, що кошти на погашення заборгованості малозабезпечених громадян за надані комунальні послуги повинні компенсуватися за рахунок держави.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є неправосудним, просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалити нове рішення, яким звільнити від сплати заборгованості за надані послуги КП «ХТМ», яка утворилася по 30.06.2018 року в сумі 19 368,49 грн., за рахунок держави в конкретних обставинах в індивідуальному порядку при неспроможності фізично, з вини держави сплатити заборгованість, застосувавши судом механізм перерахунку цих коштів в КП «ХТМ» з джерел держави ( держбюджет, резервний фонд , тощо).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виконання обов'язку зі сплати отриманих комунальних послуг залежить від виконання державою своїх зобов'язань по забезпеченню першочергових потреб соціально незахищених верств населення, а тому держава повинна в конкретному індивідуальному порядку компенсувати заборгованість позивача за послуги надані КП «ХТМ».

Зазначає, що суд, як державний орган, повинен захищати права людини, та вирішувати справи навіть при прогалинах у законодавстві.

Посилається на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року, яке ухвалено в результаті апеляційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року, в рамках якого розглядалося питання про законність формування і затвердження «споживчого кошика в Україні».

Також зазначає, що кожен має право захищати свої права, які порушені, будь-яким незабороненим способом.

Доступ до правосуддя включає в себе не тільки право позивача ініціювати провадження по справі, а й отримати « вирішення» справи по суті, та для позивача не має значення в цьому випадку «застосування строку позовної давності» або «звільнення від сплати за рахунок держави», т.я суд зобов'язаний знайти механізм захисту інтересів позивача.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано копії рішення про відмову у призначенні субсидії від 21.05.2018 року та витяг із протоколу № 5 від 15.05.2018 року .

Після відкриття апеляційного провадження, ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотаннями про задоволення позовних вимог з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2018 року та про застосування ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997року.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач не відносяться за законом до підстав, за яких вона має право не сплачувати комунальні послуги, а також, що чинним законодавством не передбачено такого способу судового захисту, як звільнення споживача від сплати за спожиті комунальні послуги заборгованості, яка виникла як вважає позивач поза межами позовної давності, що зобов'язання відповідача щодо списання заборгованості не передбачено законодавством як спосіб захисту порушеного права.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 7).

Згідно з довідок КП «ХТМ» від 10 липня 2018 року та від 18 липня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за отримані послуги з водо та теплопостачання складає за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018 року - 2 433,06 грн., на 01 липня 2015 року - 16 935,43 грн. ( а.с. 3;4).

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, яка з травня 2014 року по жовтень 2014 року включно складала 1097,38 грн. щомісяця; з квітня 2015 року по вересень 2015 року включно складала 1097,38 грн. щомісяця; з серпня 2016 року по листопад 2016 року включно складала 1278,38 грн., у грудні 2016 року 1395,38 грн., у грудні 2017 року в розмірі 1597,24 грн. та з січня 2018 року по травень 2018 року включно в розмірі 1634,44 грн. щомісяця (а.с.8-11).

Частинами 1-3 статті 367 ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

За результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового кодексу України та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р, відповідно до яких споживач має право на отримання якісних житлово-комунальних послуг, зобов'язаний здійснювати оплату та визначено підстави , за яких споживач має право не сплачувати за отримані житлово-комунальні послуги.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються КП «ХТМ», та , що станом на 30.06.2018 року у позивача існує заборгованість за отримані послуги з водо - та теплопостачання.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 не зазначила які її права, як споживача житлово-комунальних послуг були порушені відповідачем КП «ХТМ» та не обґрунтувала, що саме у спосіб, обраний нею можуть бути поновлені порушені права.

Вимога про звільнення від сплати заборгованості за період з 1 липня 2015 року по 30 червня 2018 року не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Що стосується позовної вимоги про застосування строків позовної давності до заборгованості, яка виникла до 30 червня 2015 року, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування строків позовної давності можливо лише в межах розгляду справи про стягнення заборгованості з наступних підстав.

Відповідно до частини другої - четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що держава повинна в конкретному індивідуальному порядку компенсувати заборгованість позивача за послуги надані КП «ХТМ» не ґрунтуються на законі.

Згідно з частинами 1, 2 та 9 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Правовідносини, щодо відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг регулюються Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення).

Зазначеним Положенням визначено умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг.

Умови та порядок компенсації з боку держави заборгованості споживача комунальних послуг ні Положенням ні іншим нормативним документом не передбачена.

Також апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, визначених частиною 6 статті 367 ЦПК України.

Згідно з частиною 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 просила суд застосувати строк позовної давності по заборгованості КП «ХТМ» за період з 30.06.2015 року в сумі 16 935,43 грн., звільнити від сплати заборгованості ( за рахунок держави) за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року при неспроможності сплатити заборгованість з об'єктивних причин - доходах виживання та незабезпечення державою мінімальним стандартом життя, в сумі 2 433 грн. для можливості призначення субсидії, яка буде перерахована в тому числі в КП «ХТМ» в подальшому з липня 2018 року.

Не погодившись з рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційний суд ухвалити судове рішення, яким звільнити її від сплати заборгованості за надані послуги КП «ХТМ», яка утворилася по 30.06.2018 року в сумі 19 368,49 грн., за рахунок держави в конкретних обставинах в індивідуальному порядку при неспроможності фізично, з вини держави сплатити заборгованість, застосувавши судом механізм перерахунку цих коштів в КП «ХТМ» з джерел держави ( держбюджет, резервний фонд , тощо).

Судова колегія приходить до висновку, що вимоги, які заявлені в апеляційній скарзі є відмінними від позовних вимог, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому не підлягають розгляду судом апеляційної інстанції.

Судова колегія не приймає до уваги додані до апеляційної скарги копії рішення про відмову у призначенні субсидії від 21.05.2018 року та витягу із протоколу № 5 від 15.05.2018 року, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються. Крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Таким чином зазначені документи не були предметом дослідження в суді першої інстанції та позивач не обґрунтувала неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від неї.

Після відкриття апеляційного провадження, ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотаннями про задоволення позовних вимог з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2018 року та про застосування ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997року.

В клопотанні від 04.10.2018 року ОСОБА_1 просить апеляційний суд з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2018 року звільнити її від сплати заборгованості за надані послуги КП «ХТМ», яка утворилася по 30.06.2018 року в сумі 19 368,49 грн., за рахунок держави в конкретних обставинах в індивідуальному порядку при неспроможності фізично, з вини держави сплатити заборгованість, застосувавши судом механізм перерахунку цих коштів в КП «ХТМ» з джерел держави ( держбюджет, резервний фонд , тощо) та для вирішення питання створити колегію суддів ( при необхідності).

Судова колегія приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги, з огляду на таке.

Стосовно відмови в задоволені вимог ОСОБА_1 про звільнення її від сплати заборгованості, обґрунтування є аналогічними тим, якими обґрунтовано відмову в задоволені вимог апеляційної скарги з цього приводу.

Щодо вимоги скаржника про створення колегії суддів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З огляду на положення частин 1 та 4 статті 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» , відповідно до яких справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом.

Склад колегії суддів, які розглядають справу, визначено протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 18.10.2018 р.

Крім того, в клопотанні до апеляційної скарги від 08.10.2018 року ОСОБА_1 просила апеляційний суд при розгляді справи застосувати ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997року.

Відповідно до частини 1 та частини 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином застосування при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є обов'язком суду та не залежить від задоволення або не задоволення клопотань учасників справи.

Про застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд апеляційної інстанції посилався при обґрунтуванні своїх висновків щодо розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Згідно з статтею 375 суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та наданим доказам, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1.ч.1ст. 374, 375; 381; 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина