Провадження № 22-ц/772/925/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуСправа № 127/17466/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Голоти Л.О., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене суддею Ан О.В. 14 грудня 2017 року, в м. Вінниці, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,

встановив:

Представник позивача звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов мотивований тим, що 04 вересня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 143.02.00.2293.

Відповідно до умов даного договору банк видав позичальнику кредит у розмірі 122900,00 грн. на строк до 01 вересня 2018 року.

Даний кредит видавався для повної-часткової оплати за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 транспортного засобу автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1. Для забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору, між ним та позивачем 24 вересня 2013 року укладено договір застави, предметом якого став автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1.

Даний договір застави посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1185.

Згідно акту оцінки майна, що передавався в заставу вартість автомобіля становила 138320,00 грн.

Після укладення договору застави, в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесено відомості про заборону відчуження заставленого автомобіля. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в період з 24 вересня 2013 року по 06 вересня 2018 року предмет застави перебуває в обтяженні позивача.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_4 кредит у встановленому розмірі, однак в порушення даного договору ОСОБА_4 свої зобовязання за договором не виконав належним чином, внаслідок чого станом на 18 липня 2017 року у нього утворилась заборгованість на загальну суму 240700,62 грн.

Позивачу стало відомо, що автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № 201418, який являється предметом застави відчужений ОСОБА_3 та перереєстрований на її імя.

Оскільки зобовязання, забезпечене заставою не виконано, заставлене майно було відчужене, застава (обтяження) на транспортний засіб дію не припинило та зберегло свою силу для нового власника, позивач подав позов про звернення стягнення на предмет застави до ОСОБА_4 ОСОБА_3 та з підстав, визначених ст. 27 Закону України «Про заставу», та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2013 року в сумі 240700,62 грн. звернути стягнення на предмет застави вказаного вище транспортного засобу який належить ОСОБА_3 шляхом подальшого продажу зазначеного автомобіля на умовах визначених договором застави, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за ціною визначеною в процесі виконавчого провадження. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1430.02.00.2293, укладеного 04 вересня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 у розмірі 240700,62 грн. звернуто стягнення на Предмет застави - транспортний засіб марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1, тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3 шляхом подальшого продажу вказаного транспортного засобу на умовах. визначених у п.5.3, 5.4. Договору застави транспортного засобу від 24 вересня 2013 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.) та витрати, пов'язані з поданням оголошення у пресі у розмірі 840,00 грн. (вісімсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_3 набула право власності на спірний автомобіль разом з діючим обтяженням, а відтак не може вважатися його добросовісним набувачем.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом перщої інстанції норм матеріального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3 15 листопада 2014 року, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження щодо вказаного автомобіля були відсутні, відтак вона є його добросовісним набувачем.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04 вересня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 1430.02.00.2293, за яким позивач надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 122900,00 грн. на строк до 01 вересня 2018 року, а останній зобов'язався повернути кредит у строк та на умовах визначених кредитним договором (на 8-9 а.с.).

23 вересня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 1430.02.00.2293 від 04 вересня 2013 року був посвідчений нотаріально Договір застави. Предметом застави є рухоме майно: «Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 (на 10-11 а.с.).

06 вересня 2013 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі договору застави внесено обтяження приватним нотаріусом ОСОБА_5 як реєстратором, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 24 вересня 2013 року за №13889718 Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с. 12-14).

Згідно реєстраційної картки ТЗ 23 листопада 2014 року власником транспортного засобу Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1, тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 стала ОСОБА_3 (а.с. 94).

Застава є одним із засобів забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати кошти з вартості заставленого рухомого або нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до п.5.1. Договору застави право звернення стягнення на предмет застави Позивач набуває, зокрема, якщо у момент настання терміну виконання зобовязань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій сплаті у встановлені Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

В поданій апеляційній скарзі скаржник зазначає, що ОСОБА_7 стала добросовісним набувачем спірного автомобіля з підстав ст.388 ЦК України.

Відповідно до положень статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Норма статті 330 ЦК України спрямована на захист інтересів добросовісних набувачів у випадку відчуження на їхню користь майна особою, яка не мала на це права. Власник такого майна має право вимагати повернення майна в порядку віндикації.

Стаття 388 ЦК встановлює межі віндикації, тобто випадки, коли власник не може вимагати повернення назад свого майна від добросовісних набувачів. Відповідно до вказаної статті, добросовісний набувач (який не знав і не міг знати, що набуває майно не від власника) набуває право власності на таке майно, зокрема, якщо майно набуте добросовісним набувачем за плату і якщо таке майно не було загублене, викрадене чи не вибуло поза волею в інший спосіб з володіння власника чи інших осіб, яким воно було передано.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків, зокрема, коли обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження (ч.3 ст.9); реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом (ст.12).

Реалізація такого майна, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припиняє заставу; застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, відповідно, на неї може бути звернуто стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Системний аналіз частини третьої статті 9, частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дозволяє зробити висновок, що у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Позивач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу був відсутній відповідний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Суд першої інстанції встановив, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі договору застави транспортного засобу № 143.02.00.2293 від 04 вересня 2013 року внесено запис про обтяження 06 вересня 2012 року.

Таким чином, оскільки на момент відчуження спірного автомобіля ОСОБА_3 23 листопада 2014 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження, місцевий суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки транспортний засіб є предметом застави.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_2

Судді /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.