Ухвала

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 521/21255/13-ц

провадження № 61-3514 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Стрільчука В. А.

Суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Фізична

особа-підприємець ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 червня

2017 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Гірняк Л. А., Дрішлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4), фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі ФОП ОСОБА_5), фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі ФОП ОСОБА_6) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 28 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 473 000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 11,90 процентів річних, та кінцевим строком повернення кредиту до 28 лютого 2029 року.

28 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ФОП

ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_5 укладено договори поруки № 183956, 183958, 183959, 183957 відповідно, за умовами яких ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_5 зобов'язались відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №0 від 28 лютого 2008 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 29 серпня 2011 року у неї виникла заборгованість у розмірі 524 691,66 доларів США, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості, що за курсом Національного банку України (далі НБУ) еквівалентно 4 182 159,80 грн, та судові витрати.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня

2013 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4,

ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 лютого 2008 року у розмірі 524 691,66 доларів США, що за курсом НБУ становить 4 182 159,80 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2013 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2013 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до

ФОП ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4,

ФОП ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого

2008 року в розмірі 524 691,66 доларів США, що за курсом НБУ, станом на

29 серпня 2011 року становить 4 182 159,80 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Оскільки зобов'язання позичальника щодо повернення кредитних коштів забезпечено порукою ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4, ФОП

ОСОБА_5, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з позичальника та поручителів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ФОП ОСОБА_5 скасовано, провадження у вказаній частині закрито.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року в розмірі 3 807 545,42 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту

№ 0 від 28 лютого 2008 року в розмірі 3 807 545,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого

2008 року в розмірі 349 630,23 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк скористався закріпленим в частині другій статті 1050 ЦК України правом на зміну строку виконання зобов'язання та направив позичальнику ОСОБА_1 досудову вимогу від 29 вересня 2011 року про виконання зобов'язань за кредитним договором достроково, на 32 день з часу отримання вимоги та на 41-й день з часу її відправлення, а тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом в межах заявлених вимог. Урахувавши положення частини четвертої статті 559 ЦК України та те, що договорами поруки не визначено строк її чинності, апеляційний суд дійшов висновку, що вимога до поручителів про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред`явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки прострочення з погашення тіла кредиту відповідно до встановленого графіку повернення платежів не відбулося, а вимоги щодо повернення тіла кредиту стосуються платежів, які підлягають стягненню у зв'язку з використанням банком права вимагати виконання договору споживчого кредиту достроково, то порука припинилася лише в частині щомісячних прострочених платежів по погашенню тіла кредиту та процентів за користуванням кредитом, пені, які повинні були здійснюватися до 29 вересня 2011 року - за шість місяців, що передували зверненню до суду. Станом на 29 березня 2011 року прострочена заборгованість по тілу кредиту складала 5 902,91 доларів США, зі сплати процентів - 37 596,54 доларів США, всього 42 689,45 доларів США, а тому щодо зазначених сум порука ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинилася. Разом з тим, з огляду на дату пред'явлення банком вимоги (звернення з позовом до суду) порука не припинилась щодо залишку заборгованості по тілу кредиту

(в тому числі зобов'язань, що підлягають виконанню достроково) -

453 482,72 доларів США, що еквівалентно 3 614 574,72 грн, та по заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 23 124,56 доларів США, що еквівалентно 184 318,43 грн, а тому поручителі в межах зазначених сум несуть солідарну відповідальність разом з позичальником.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені, апеляційний суд зазначив, що якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, оскільки пеня сплачується щоденно, то пеня за кредитним договором, предметом якого є платежі в іноземній валюті, має перераховуватися за курсом НБУ у гривню щоденно з наростаючим підсумком у національній валюті за весь період стягнення, а тому розрахунок банку пені визначеної з наростаючим підсумком в іноземній валюті за весь період нарахування і перерахованої у гривню за курсом НБУ на день розрахунку заборгованості, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Вирішуючи питання про стягнення пені в солідарному порядку з позичальника та поручителів, суд апеляційної інстанції урахував вимоги законодавства щодо преклюзивного строку у вимогах до поручителів та дійшов висновку, що порука припинилася щодо пені нарахованої до 29 березня 2011 року у сумі 2 909,17 грн та порука є чинною в частині вимог про стягнення пені в межах 6 місячного строку, що передував зверненню з позовом до суду (з 29 березня 2011 року до 29 вересня 2011 року), у сумі 8 651,00 грн.

Крім того, оскільки договори поруки були укладені з кожним з поручителів окремо і кожен поручитель, укладаючи власний договір з банком поручався за виконання зобов'язань за кредитним договором саме ОСОБА_1, то стягнувши заборгованість з позичальника та всіх поручителів разом, суд першої інстанції необгрунтовано визнав існування солідарного зобов'язання не лише між кожним з поручителів та позичальником, а й між самими поручителями, хоча останні не поручалися один перед одним за спільне виконання ними зобов'язань за кредитним договором.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4, у яких заявники просили скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої у разі якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійсненні споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Тобто, для звернення до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, банку необхідно було направити на адресу позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту, однак належних та допустимих доказів на підтвердження отримання нею такої вимоги, позивач суду не надав. Ураховуючи, що банк не вчинив дій щодо пред'явлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, банк не змінив строк виконання основного зобов'язання, який згідно умов кредитного договору, встановлений до 28 лютого 2029 року, та відповідно не набув права дострокової вимоги повернення кредиту, а тому висновки суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог банку є безпідставними.

Касаційна скарга ФОП ОСОБА_4 обгрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому факту, що договір поруки з банком вона уклала, як фізична особа-підприємець, позов банк також подав до неї, як до фізичної особи-підприємця, а тому, ураховуючи вимоги статті 1 ГПК України, якими встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У зв'язку з наведеним вважала, що зазначений спір підвідомчий господарському суду, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційними скаргами ОСОБА_1 та

ФОП ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від

29 червня 2017 року. Встановлено строк для подачі заперечень до 18 вересня 2017 року.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ПАТ «УкрСиббанк», у якій банк просив касаційну скаргу задовольнити частково та змінити оскаржуване судове рішення.

Ураховуючи, що ПАТ «УкрСиббанк» подав відзив на касаційну скаргу з порушенням встановленого судом строку, причин пропуску строку не зазначив, не подав клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву, суд касаційної інстанції на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України не приймає його до уваги.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

ФОП ОСОБА_4 оскаржує судове рішення з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині вирішення в порядку цивільного судочинства позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до неї, як фізичної особи, тоді як договір поруки № 183958 від 28 лютого 2008 року, вона уклала з банком, як фізична особа-підприємець, і банк звернувся до неї з позовом, як до фізичної особи-підприємця. З урахуванням наведеного вважала, що зазначений спір підвідомчий господарському суду, а тому суди розглянули справу з порушенням правил предметної юрисдикції.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає необхідним передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційними скаргами ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року, передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик