01.06.2018 ЄУН №337/5110/17
Провадження №2/337/384/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

при секретарі - Гальцевій К.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, в інтересах малолітнього ОСОБА_4 заяву до ОСОБА_5, третя особа: КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР - про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

14.12.2017 року позивач - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Будівельників 19) звернувся в суд в інтересах малолітнього ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований: АДРЕСА_1 перебуває: АДРЕСА_2) з позовом до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована: АДРЕСА_3) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що мати дитини не займається вихованням дитини, не цікавиться життям, розвитком, навчанням сина та не утримує його.

Ухвалою судді від 17.01.2018 року справа прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.02.2018 року, відповідачеві запропоновано подати відзив.

Під час підготовчого судового засідання за клопотанням відповідачки неодноразово було оглашенно перерву, однак від останньої відзив на позов не надійшов, жодного доказу на підтвердження своїх заперечень за позовом відповідачка не надала, зустрічних вимог не заявила.

Ухвалою суду від 19.03.2018 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, посилаючись на те, що остання самоусунулася від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та забезпечення сина, його життям не цікавиться, повертати дитину додому наміру не має, жодного доказу на підтвердження своїх заперечень суду не надала, вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, заявленими в інтересах дитини, яка в судовому засіданні висловила свою думку щодо підтримання вимог про позбавлення батьківських прав матері .

Відповідачка проти позову заперечувала, вважає, що він порушує її права, однак, обставини, викладені у позові визнала повністю, суду пояснила, що вона уклала новий шлюб, син залишився проживати з бабусею, бо остання завжди була незадоволена її життям, висловлювала претензії щодо вживання алкогольних напоїв та неможливості забезпечити себе, сина вона не утримує, бо не працює, саме перебуває на утриманні чоловіка, який в достатній мірі забезпечує її потреби, необхідності щодо працевлаштування вона не вбачає, з заявами щодо повернення сина до КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР вона не зверталася, про причини повідомити не може.

Представник КЗ «Запорізькій обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР заявлені позовні вимоги підтримав, суду пояснив,що під час перебування ОСОБА_4 у закладі, відповідачка декілька разів відвідувала сина, передавала гостинці та грошові кошти у мізерних сумах (по 7 грн., тощо), інколи приїжджала напідпитку, дитина соромиться спілкування з матір'ю, бо остання зловживає алкогольними напоями, життям сина не цікавиться, все необхідне - одяг, взуття та інше ОСОБА_4 забезпечують бабусі, з якими він підтримує теплі стосунки. Просить позов задовольнити.

Малолітній ОСОБА_4 у судовому засіданні висловив думку щодо підтримання позовних вимог щодо позбавлення його матері батьківських прав, суду пояснив, що все своє життя він проживає разом з бабусею ОСОБА_6, яка його утримує, забезпечує необхідним, купує одяг, взуття, харчі, відвідує школу. Мати часто вживала алкогольні напої, уходила з дому, він розшукував її навіть вночі самостійно, бо хвилювався, висував їй ультимативні вимоги, якщо вона не перестане вживати алкоголь, він бросить школу, але вона ігнорувала його вимоги, він навіть перестав відвідувати школу, коли його помістили до центру, зрозумів, що помилявся, мати відвідувала його, але не часто, і то приходила на кілька хвилин увечері, коли потрібно було йти до їдальні, бажання повернути його додому не висловлювала, з бабусею у нього доброзичливі стосунки, він бажає , щоб остання оформила над ним опікунство.

Допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що вони є бабусями ОСОБА_4, з самого народження вихованням та утриманням дитини займалася ОСОБА_6, а ОСОБА_8 надавала їй усіляку допомогу. ОСОБА_3 від виховання та утримання сина самоусунулася, ніколи ніде не працювала, докоряла матері, що та її не утримає, її чоловік також ніде не працює, вони виносять з квартири речі, продають їх, інколи мають незначні доходи, зловживають алкогольними напоями. Дитина перебуває на обліку, бо вони це вже втретє порушують питання щодо позбавлення матері батьківських прав, але раніше їм було жалко останню, хоча її поведінка на краще не змінилася. ОСОБА_6 повідомила, що у разі задоволення позову, вона оформить опікунство над внуком.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, свідків, вислухавши думку малолітньої дитини, розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає , що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом за клопотанням учасників провадження. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обов'язком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено:

ОСОБА_3 - відповідачка по справі є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтовм про народження Серії НОМЕР_2. Згідно з інформацією Хортицького районного у м.Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 22.10.2014 відомості про батька відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України

ОСОБА_4 перебуває на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради з 20.10.2017 року, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. Дитина була поставлена на профілактичний облік у відділі згідно з поданням ЗШ № 92 від 05.10.2017, де зазначено, що адміністрація навчального закладу просить провести профілактично роботу з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, який пропускає навчальні заняття без поважної причини. Також в повідомленні зазначено, що мати малолітнього, ОСОБА_3 не займається вихованням дитини, певний час не проживала з сином, вихованням дитини займається баба, ОСОБА_6, яка регулярно відвідує школу та підтримує зв'язок з класним керівником.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, перебував на обліку, як дитина, що потрапила в складні життєві обставини, з 03.11.2014 та був знятий в зв'язку зі зникненням підстав перебування на обліку 27.04.2017. За час перебування дитини на обліку матір малолітнього, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодноразово обіцяла спеціалістам відділу займатися навчанням та вихованням ОСОБА_4, але позитивного результату це не мало. Під час обстеження умов проживання родини 18.04.2017, баба малолітнього, ОСОБА_6 зазначила, що мати дитина, ОСОБА_3, виїхала на постійне місце проживання в за межі м. Запоріжжя (точна адреса відсутня). В серпні 2017 року ОСОБА_3 повернулася на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_6 в своїх поясненнях зазначила, що ОСОБА_3 продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, схильна до вчинення фізичного насильства відносно сина. Спеціалістами відділу неодноразово проводилися профілактичні бесіди стосовно належного виконання батьківських обов'язків, матері було надано рекомендації та час для виправлення ситуації у відносинах з сином, але ОСОБА_3 всі рекомендації ігнорує та продовжує неналежним чином виконувати свої батьківські обов'язки та ображати сина.

20.10.2017 року на підставі заяви ОСОБА_3 та складної ситуації в родині, за направленням служби (управління0 у справах дітей ЗМР, малолітнього ОСОБА_4, було влаштовано до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР. За час перебування ОСОБА_4 у зазначеному закладі відповідачка ОСОБА_3 відвідувала заклад декілька разів, приходила на нетривалий час, однак з заявами щодо вирішення питання про повернення сина у сім'ю не зверталася, вихованням та утриманням сина не займається, самоусунулася від виконання батьківських обов'язків,не виявляє до дитини ніякої уваги та турботи, її долею, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавився. Матеріально сина не підтримує.

Відповідно до ст. 164 ч.1 п.1 СК України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування.

Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Обставина самоусунення відповідача від участі у вихованні, утриманні, харчуванні, лікуванні, наданні освіти, спілкуванні встановлена судом в повному обсязі, та не спростована відповідачкою, Сам факт спілкування з дитиною декілька разів під час тривалого перебування дитини у закладі реабілітації справи не може свідчити про зміну відношення ОСОБА_3 до свого сина ОСОБА_4 та дійсного бажання повернення сина у родину.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст.112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї".

"Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили".

У преамбулі до Конвенції ООН «Про права дитини» зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не

розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до ст..8 Європейської конвенції про захист прав людини «кожен має право на повагу до свого... сімейного життя.. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб".

Ст. 150 СК України передбачено перелік обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

1. виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

2. піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

3. здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя;

4. поважати дитину;

5. передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї;

6. забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини;

7. забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Обраний органом опіки та піклування спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4, у цій справі при вищевикладених обставинах повністю узгоджується із Європейською конвенцією про захист прав і основних свобод людини, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, оскілки направлений на захист прав та інтересів малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, думку дитини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові або іншим родичам, вона передається на опікування органові опіки та піклування.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий заробіток, частину його одержує в натурі, а так само при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у мінімально можливому розмірі, відповідачкою та її представником не спростовані, суд вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164, 165, 167, 171 СК України, ст. 60 ЦК України, ст. ст. 11, 13, 81, .89, . 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Позбавити ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, що народилася у АДРЕСА_1) батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що народився у м.Запоріжжі, передати дитину органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району до вирішення її подальшої долі

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1 , що народилася у АДРЕСА_1) на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись ОСОБА_4, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі по 930 гривень щомісяця з індексацією, починаючи з 14.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1 , що народилася у АДРЕСА_1) судовий збір на користь держави (отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, рахунок отримувача: 0001, банк отримувача: Головне управління Державної казначейскої служби України у м.Києві, код банку отримувача: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030106) в розмірі 704,80 грн.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - відділу РАЦС у Хортицькому районі м.Запоріжжя.

Роз'яснити сторонам, що у відповідності зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений чи збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Повний текст рішення виготовлений 4 червня 2018 року

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Суддя: Л.Г. Салтан