Справа № 131/574/17
Провадження № 22-ц/801/37/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лисак О.І.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 рокуСправа № 131/574/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

Секретар: Богацька О.М.

За участю: представника позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 12 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Іллінецької міської ради Вінницької області і ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльності місцевої ради, зобов'язання до вчинення дій і усунення перешкод в користуванні земельними ділянками,

Рішення ухвалив суддя Лисак О.І.

Рішення ухвалено о 14.20 год. в смт. Оратові Вінницької області

Дата складання повного тексту рішення - 19 липня 2018 року,

В с т а н о в и в:

6 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Іллінецької міської ради і ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльності місцевої ради, зобов'язання до вчинення дій і усунення перешкод в користуванні земельними ділянками.

Свої вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на жилий будинок, виданого 1 грудня 1989 року виконавчим комітетом Іллінецької міської ради народних депутатів, зареєстрованого Тульчинським БТІ за № 7, він є власником житлового будинку із погосподарськими будівлями по АДРЕСА_1

Будинок побудований на належній йому на праві власності земельній ділянці площею 0,1 га цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За цією ж адресою знаходиться інша, належна йому на праві власності, земельна ділянка площею 0,1467 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Проїзд до його будинку і земельних ділянок можливий лише з боку АДРЕСА_1 по земельній ділянці шириною 4.10 м і довжиною 54 м., яка перебуває у загальному користуванні і належить Іллінецькій міській раді.

Проте, відповідач ОСОБА_5, будучи суміжним землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці самоправно встановив дерев'яний паркан, яким створив для нього перешкоди у користуванні належними йому на праві власності будинком і земельними ділянками, унеможлививши єдиний можливий проїзд до них.

Вважає, що своїми самоправними діями відповідач ОСОБА_5 спричинив земельний спір з приводу суміжного землекористування.

Факт таких самоправних дій ОСОБА_5 зафіксований у листі Іллінецької міської ради від 28 березня 2017 року № М-33-02.25.2 у відповідь на його звернення з проханням вжити передбачених законом заходів для усунення порушення земельного законодавства і захисту його порушеного права власності.

Проте, відповідач Іллінецька міська рада самоусунулася від вирішення земельного спору по суті, натомість обмежилася формальною констатацією факту та надуманим виправданням самоправних дій ОСОБА_5 рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 лютого 2017 року. Однак це рішення стосувалося іншого подібного факту порушення ОСОБА_5 правил добросусідства, який мав місце іще у 2011 році.

Бездіяльність Іллінецької міської ради щодо безпідставно тривалого не вирішення у встановленому Земельним кодексом України і Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядку і строки земельного спору із відповідачем ОСОБА_5 не відповідає вимогам закону.

Його звернення до Іллінецької міської ради з приводу необхідності захисту його порушеного права ОСОБА_5 права власника земельних ділянок не були вирішені по суті. Міська рада не вирішила існуючий земельний спір за визначеною законами правовою процедурою, не зобов'язала ОСОБА_5 усунути створені ним перешкоди у належному і повноцінному користуванні ним земельними ділянками, що знаходяться у його приватній власності, шляхом знесення дерев'яного паркану із проїзду на земельній ділянці загального користування з боку АДРЕСА_1.

Впродовж тривалого часу існування земельного спору з приводу суміжного землекористування питання його вирішення жодного разу не було винесено на сесію міської ради. Таку бездіяльність відповідача Іллінецької міської ради щодо не вирішення земельного спору, вважає протиправною.

Тому, з метою відновлення свого порушеного права власності на земельні ділянки, позивач просив: визнати протиправною бездіяльність Іллінецької міської ради щодо безпідставно тривалого не вирішення земельного спору з приводу суміжного землекористування, існуючого між ним і відповідачем ОСОБА_5 та усунення створених ним перешкод у належному і повноцінному користуванні власними земельними ділянками; зобов'язати ОСОБА_5 усунути створені ним перешкоди у користуванні ним власними земельними ділянками шляхом знесення у визначений судом мінімальний розумний строк дерев'яного паркану із проїзду на земельній ділянці загального користування шириною 4,10 м і довжиною 54 м з боку АДРЕСА_1; зобов'язати Іллінецьку міську раду вжити передбачених законом заходів щодо недопущення в подальшому створення ОСОБА_5 перешкод у належному і повноцінному користуванні ним власними земельними ділянками по АДРЕСА_1

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 12 липня 2018 року позов ОСОБА_3 до Іллінецької міської ради і ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльність міської ради, зобов'язання до вчинення дій і усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_1 Вінницької області шляхом знесення дерев'яного паркану із проїзду на земельній ділянці загального користування шириною 4,10 м і довжиною 54 м з боку АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним через неправильність встановлення обставин справи, дослідження доказів та їх оцінки, неподання доказів з поважних на те причин, порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні, яке відбулося 28 листопада 2018 року, відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу, а також заявили клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні з тим, щоб підготовити клопотання про призначення по справі земельно-технічної експертизи, про яку лишень велася мова в апеляційній скарзі, без конкретизації цього клопотання. Таке клопотання було задоволено, оголошено перерву у судовому засіданні до 5.12.2018 року.

У судове засідання 5 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_5 і його представник не з'явилися, поштою надіслали заяву, у якій відповідач просить розглянути справу у його відсутності та у відсутності його представника, оскільки не може з'явитися у судове засідання з причин різкого погіршення стану здоров'я і повного безгрошів'я. Також в заяві вказав, що клопотання про призначення експертизи просить залишити без розгляду; апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі і просить розглянути її за наявними матеріалами цивільної справи.

Позивач відзиву не надав, надіславши додаткові пояснення, де просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Представник відповідача Іллінецької міської ради відзив на апеляційну скаргу не надав, а будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

Відповідно до частини 6 статті 147 та абзацу 3 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Вінницької області продовжував здійснювати правосуддя до початку роботи Вінницького апеляційного суду.

Вінницький апеляційний суд розпочав роботу 12 листопада 2018 року, в зв'язку з чим справу передано до новоутвореного суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги рішення суду оскаржує лише відповідач ОСОБА_5 і лише в частині задоволених позовних вимог, заявлених ОСОБА_3 до нього про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками (том 2 а. с. 42-46).

Відповідач Іллінецька міська рада рішення суду не оскаржила.

Тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в оскаржуваній відповідачем ОСОБА_5 частині.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на жилий будинок, виданого 1 грудня 1989 року виконавчим комітетом Іллінецької міської ради народних депутатів, зареєстрованого Тульчинським БТІ за № 7, ОСОБА_3 є власником житлового будинку із погосподарськими будівлями по АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 8).

Будинок побудований на належній позивачу на праві власності земельній ділянці площею 0,1 га цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За цією ж адресою знаходиться інша, належна позивачу на праві власності, земельна ділянка площею 0,1467 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а. с. 10-12).

Із додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.01.2017 року № НВ-017 вбачається, що земельна ділянка, кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1467 га цільовим призначенням - для ведення особистого господарства, що по АДРЕСА_3, межує із: земельною ділянкою ОСОБА_5; землями загального користування; двома земельними ділянками ОСОБА_7; земельною ділянкою ОСОБА_3 і землями загального користування (АДРЕСА_1) (том 1 а. с. 13-14).

Іллінецька міська рада, розглянувши заяву ОСОБА_3 від 20.03.2017 року, надала 28.03.2017 року відповідь за вих. № М-33-02.252, із якої вбачається, що комісією у присутності заявника ОСОБА_3 і суміжного землекористувача ОСОБА_5 розглянуто дану заяву щодо самовільного встановлення паркану на землях загального користування, розташованого в АДРЕСА_4 В результаті розгляду заяви на місці виявлено, що ОСОБА_5 встановлено дерев'яний паркан, в своїх діях ОСОБА_5 керувався рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28.02.2017 року, яке ним було пред'явлено. Для захисту законних прав та інтересів комісія рекомендувала ОСОБА_3 звернутися до суду (том 1 а. с. 16).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 лютого 2017 року (справа № 207/2423/2012, провадження № 22-ц/772/664/2017) частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відмовлено (том 1 а. с. 58-59).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_5 має у власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 у місті Іллінці Вінницької області, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_5 (том 1 а. с. 81-87).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За правилами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 152 у частині 2 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Підставою для подання до суду позову про усунення перешкод є створення іншою особою власнику перешкод у реалізації ним повноважень з розпорядження, користування належною йому земельною ділянкою. Такі перешкоди мають триваючий характер дії і мають бути в наявності на час подання до суду позову.

Статтею 2 ЦПК України визначено завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 4 ЦПК України закріплено право кожної особи на звернення до суду у порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на яку вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами статей 77, 78, 79, 80, 81, 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному те безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, виконавши вимоги зазначених законів, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів і, встановивши, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку і земельних ділянок по АДРЕСА_7, а відповідач ОСОБА_5 чинить йому перешкоди у користуванні його майном шляхом встановлення дерев'яного паркану, створюючи для позивача перешкоди у користуванні належними йому на праві власності будинком і земельними ділянками, прийшов до вірного висновку про порушення прав позивача діями відповідача, які підлягають відновленню шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_5 усунути ці перешкоди знесенням дерев'яного паркану із проїзду на земельній ділянці загального користування шириною 4,10 м і довжиною 54 м з боку АДРЕСА_1 в м. Іллінці.

Доводи апеляційної скарги в тому, що позивачем не надано суду будь-яких нових належних та допустимих доказів, якими підтверджувалося б те, що спірна земельна ділянка відносить до категорії земель загального користування і встановлений ним дерев'яний паркан зі сторони АДРЕСА_1 порушує право позивача на користування його власною земельною ділянкою, спростовуються тим, що судом встановлено, про що наведено вище, що позивачем надані правовстановлюючі документи, які свідчать про його право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_7, що знаходяться у його приватній власності і докази, на підтвердження самовільного встановлення відповідачем ОСОБА_5, який є суміжним землекористувачем, дерев'яного паркану на землях загального користування, розташованого по АДРЕСА_1

А відповідач ОСОБА_5, заперечуючи заявлені до нього позовні вимоги, не надав доказів на підтвердження своїх заперечень в тому, що спірна земельна ділянка, на якій ним встановлено дерев'яний паркан, не відноситься до земель загального користування і що цей встановлений ним дерев'яний паркан не чинить позивачу перешкод у здійсненні ним права власності на земельні ділянки.

Доводи апеляційної скарги в тому, що якщо спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування, то саме Іллінецька міська рада мала б звертатися до суду з відповідними вимогами, також не заслуговують на увагу, оскільки не узгоджуються із вимогами закону, яким здійснюється захист права власності. По даній справі за захистом свого порушеного права звернулася особа, право якої порушено діями відповідача, на користування саме її власним майном.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і не впливають на висновки суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: М.В. Матківська

Судді: В.С. Марчук

В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2018 року.