Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/42/18
Провадження № 2/499/102/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"13" квітня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа: Роздільнянський МВ ДВС ГТУЮ Одеської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з названою позовною заявою до відповідача, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 732, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 27.02.2017 року, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 57783,53 грн., посилаючись на те, що 07.12.2017 року позивач дізнався що відносно нього відкрите виконавче провадження відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2017 року на підставі вищезазначеного виконавчого напису.

Позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса не підлягає виконанню у звязку з тим, що виконавчий напис вчинено по вимогам, які не є безспірними, оскільки представником ПАТ КБ «ПриватБанк» раніше було подано до Іванівського районного суду Одеської області позов про стягнення з позивача заборгованості, який ухвалою суду від 26.08.2015 року було залишено буз розгляду, оскільки банк не надав підтвердження на фактичне отримання позивачем кредиту, отримання кредитної карти, надалі представник банку звернувся до суду знов, в рамках даного провадження позивачем було подано заяву про визнання кредитного договору недійсним, та ухвалою суду від 02.11.2016 року позов також було залишено без розгляду у звязку з ненаданням доказів представником банку.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, проте представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача ПАТ «КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, проте надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовних вимог оскільки вчинений нотаріусом виконавчий напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача.

Приватний нотаріус Київського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав письмові заперечення (пояснення) на позов, які були приєднанні до матеріалів справи відповідно просив у позові відмовити оскільки нотаріус діяв в межах своїх повноважень та вимог чинного законодавства, підстав для відмов у вчиненні нотаріальної дії не було, надав до суду копію розрахунку заборгованості та копії заяви бойко А.А. на отримання пенсійної картки. Витребовувану судом належним чином завірену копію виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 57783,53 грн., №732 від 27.02.2017 року до суду не надав.

Представник Роздільнянського МВ ДВС ГТУЮ Одеської області у судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що спір про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 двічі розглядався в суді. Ухвалами суду від 06.10.2015 року та 02.11.2016 року позов було залишено без розгляду у звязку з ненаданням представником банку підтвердження на отримання ОСОБА_1 кредитної картки, а не пенсійної, що підтверджується копіями ухвал.

06.09.2017 року постановою державного виконавця Роздільнянського МРВ ДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №54586647 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського МНО ОСОБА_3 №732 від 27.02.2017 року, що підтверджується копією постанови.

Як зазначає позивач, виконавчий напис він не отримував, у звязку з чим його представником було заявлено клопотання про витребування його копії, яке ухвалою суду від 05.02.2018 року було задоволено, однак на момент розгляду справи до суду копія не надійшла, приватний нотаріус надіслав до суду лише копію заяви позивача на отримання пенсійної картки та розрахунок заборгованості.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку,встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги те, що представником ПАТ «КБ «ПриватБанк» не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобовязання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобовязань, не надано будь-яких відомостей на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором ОСОБА_1 не отримував, у звязку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, предявленої до стягнення, а нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку.

Особливо суд, звертає увагу, що станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису справа за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до позивача про стягнення заборгованості неодноразово розглядалася в суді та була залишена без розгляду та ту обставину, що на підтвердження існування заборгованості банком було надано заяву на отримання позивачем пенсійної картки.

Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 704,80 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.3,15,16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 67200), представник позивача ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (01001, м. Київ вул. Трьохсвятительська 11, офіс 25), третя особа: Роздільнянський МВ ДВС ГТУЮ Одеської області (67400 м. Роздільна вул. Леніна,75А) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконаннюзадовольнити в повному обсязі.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №732 від 27.02.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 57783,53 грн. з ОСОБА_1.

Зупинити стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису №732 від 27.02.2017 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 57783,53 грн.(виконавче провадження 54586647)

Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

СуддяОСОБА_4