Справа № 464/1662/18 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1098/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справа Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 30 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця, стягувач ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Миколаївського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марутяка Олега Ігоровича щодо внесення ним 06.03.2018 в Акт державного виконавця покликання про невиконання ним «без поважних причин» рішення суду по виконавчому провадженню ВП №55924506; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Миколаївського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марутяка Олега Ігоровича щодо винесення ним у виконавчому провадженні ВП № 55924506 постанови від 06.03.2018 про накладення на нього штрафу у розмірі 1700 грн. за не виконання рішення суду без поважних причин.

Скарга мотивована тим, що 03.03.2018 року державним виконавцем Миколаївського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марутяком О.І. відкрито виконавче провадження № 55924506 з виконання виконавчого листа №464/2398/16-ц, виданого 01.03.2018 Сихівським районним судом м. Львова про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у його батька ОСОБА_2 і повернення його матері ОСОБА_3.

Зазначає, що про вказане рішення йому не було відомо. 14.03.2018 до нього додому прибув старший державний виконавець Миколаївського ВДВС Марутяк О.І., начальник Миколаївського ВДВС Гармадій М., представник Органу опіки та піклування Миколаївського РДА Дубів А., стягувачка ОСОБА_3 разом з психологом та представником та троє працівників поліції задля виконання рішення суду про відібрання дитини. Недосягнувши жодної позитивної реакції зі сторони сина ОСОБА_8, державним виконавцем складено акт. Зазначає, що у вказаному акті не вказано державним виконавцем про те, що він просив свого сина ОСОБА_8 відчинити двері з метою виконання рішення суду передати його матері.

16.03.2018 він, прибувши до Миколаївського ВДВС для подання письмових пояснень з приводу виконавчих дій, які відбулись 14.03.2018, довідався, що відносно нього 06.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 1700 грн. за умисне невиконання без поважних причин рішення суду. Просив скаргу задоволити.

Ухвалою суду від 30 травня 2018 року виділено в самостійне провадження вимогу ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення штрафу від 06.03.2018 та закрито провадження в цій частині як таке, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, 03.03.2018 року державним виконавцем Миколаївського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марутяком О.І. відкрито виконавче провадження № 55924506 з виконання виконавчого листа № 464/2398/16-ц, виданого 01.03.2018 Сихівським районним судом м. Львова про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у його батька ОСОБА_2 і повернення його матері ОСОБА_3. Вказує, що державним виконавцем під час виконання вказаного рішення суду не дотримано вимог ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що державним виконавцем безпідставно внесено в Акт від 06.03.2018 року дані про умисне невиконання боржником без поважних причин рішення суду. Просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Інші учасники судового процесу також в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом установлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.03.2018 ухвалено відібрати малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, у його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 і повернути його матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.7-15).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом установлено, що 03.03.2017 старшим державним виконавцем Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марутяком О.І. відкрито виконавче провадження № 55924506 з виконання виконавчого листа №464/2398/16-ц, виданого 01.03.2018 Сихівським районним судом м. Львова про відібрання дитини, запропоновано боржнику виконати рішення суду протягом 3 робочих днів. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно із ст.64 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов'язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки та піклування. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2018 державним виконавцем Марутяком О.І. при виході за адресою: АДРЕСА_2, встановлено, що рішення суду боржником не виконано, хвіртка зачинена, доступу до подвір'я та будинку немає, про що складено акт.

Відповідно до п.8 Розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події, у вступній частині якого зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт; у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірний акт державного виконавця, який є документом, що підтверджує певні встановлені факти або події, складено у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, доводи скаржника про неправомірність дій державного виконавця при складенні спірного акту державного виконавця від 06.03.2018, про порушення його прав не підтверджені жодними належними та допустимими засобами доказування, тому підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними не має.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвалу прийнято з дотриманням норм процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.12.2018р.

Головуючий

Судді