Справа № 462/8342/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5312/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення суми боргу.

Уточнивши позовні вимоги зазначала, що між нею та відповідачем були укладені договори № SAMDN4545 «Стандарт» від 30.05.2013 року; № SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес." від 07.08.2012 року; № SAMDN7920 «Стандарт» від 03.09.2013 року; договір № SAMDN5352 «Стандарт» від 16.09.2013 року; а також відкриті картки №781862; №694577; №487243. Дані договори та картки були відкриті та обслуговувались у м. Севастополі, який на даний час входить до переліку тимчасово окупованих територій. На виконання умов зазначених договорів були відкриті рахунки та покладені грошові кошти. За весь період дії зазначених договорів вона свої зобовязання виконувала належним чином. На даний час вона проживає за межами окупованої території у м. Львові, проте на неодноразові звернення до львівських відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання інформації щодо балансу та виписки по рахункам їй було відмовлено. Оскільки діями відповідача порушуються її права вона змушена звернутись до суду та просила розірвати укладений договір № SAMDN4545 «Стандарт» від 30.05.2013 року та стягнути з відповідача на свою користь 422, 14 доларів США, що дорівнює 113 649, 00 грн.; розірвати укладений договір № SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес» від 07.08.2012 року та стягнути з відповідача на свою користь 663,96 доларів США, що дорівнює 17063, 77 грн.; розірвати договір № SAMDN7920 «Стандарт» від 03.09.2013 року та стягнути з відповідача на свою користь 6525, 21 доларів США, що дорівнює 167 697, 90 грн.; розірвати договір № SAMDN5352 «Стандарт» від 16.09.2013 року та стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 31 511, 89 доларів США, що дорівнює 809855, 57 грн.; розірвати договір за банківською карткою № 781862, та стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 155, 15 доларів США, що дорівнює 3987, 36 грн.; розірвати договір за банківською карткою № 694577 та стягнути з відповідача на свою користь 866, 35 грн.; розірвати договір за банківською карткою № 487243 та стягнути з відповідача на свою користь 4 413, 26 доларів США, що дорівнює 113 420, 78 грн.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір № SAMDN545 «Стандарт» від 30.05.2013 року, укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 та стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 422,14 дол. США, що дорівнює 10 973,62грн.

Розірвано договір № SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес.» від 7.08.2012 року, укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 та стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 663,96дол. США, що дорівнює 17259,78грн.

Розірвано договір № SAMDN920 «Стандарт» від 3.09.2013 року, укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 та стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 6525,21 дол. США, що дорівнює 169624,22грн.

Розірвано договір № SAMDN5352 «Стандарт» від 16.09.2013 року, укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 та стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 31511,89 дол.США, що дорівнює 819158,26грн.

Розірвано договір, укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 за банківською карткою №781862 та стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 155,15 дол. США, що дорівнює 4033,16грн.

Розірвано договір, укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 за банківською карткою №694577 та стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 866,35грн.

Розірвано договір, укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 за банківською карткою №487243 та стягнуто з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 4413,26 дол.США, що дорівнює 114723,63 грн.

Дане рішення оскаржив представник ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а договори розірванню та підлягають стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» суми грошових коштів заявлених позивачем, оскільки до таких висновків суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позивач зобов'язаний надати суду оригінали договорів банківських вкладів та оригінали квитанцій про внесення грошових коштів на рахунок, однак оригіналів квитанцій про сплату грошових коштів позивачем надано не було, а також позивачем не надано доказів на підтвердження наявності коштів на рахунках на час вирішення спору. Також вказує, що вкладник повинен довести укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, що фактично останнім не було зроблено.

Зазначає, що позивач не надав доказів відкриття карткового рахунку оригіналів договорів про відкриття рахунків № 781862, № 694577, № 487243, а також відсутні з боку позивача докази, що рахунки № 781862, № 694577, № 487243 відкриті саме на ОСОБА_3 та докази залишків грошових коштів на таких.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою про дострокове розірвання договору банківського вкладу за договором.

Вважає, що зобов'язання за договорами з ПАТ КБ «Приватбанк» укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням наданих відповідачем пояснень щодо відсутності його вини у невиконанні зобов'язання з огляду на тимчасову окупацію Автономної Республіки Крим, та з урахуванням вимог позивача, які не повязані зі ст.625 ЦК (стягнення 3 відсотків річних за невиконання зобовязань) відповідач не звільняється від основних зобовязань, а тому позовні вимоги є підставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи та судом встановлено і не заперечується відповідачем, між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» були укладені наступні договори, а саме: №SAMDN4545 «Стандарт» від 30.05.2013 року; №SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес.» від 07.08.2012 року; №SAMDN7920 «Стандарт» від 03.09.2013 року; договір № SAMDN5352 «Стандарт» від 16.09.2013 року; а також відкриті картки №№ 781862; 694577; 487243, що підтверджується наданими копіями договорів, за якими за договором № SAMDN5352 «Стандарт» від 16.09.2013 року сума депозитного вкладу становить 1600 дол. США, за договором № SAMDN7920 «Стандарт» від 03.09.2013 року 6000 дол. США, №SAMDN4545 «Стандарт» від 30.05.2013 року - 4000 дол. США, № SAMDN4310 «Приват-вклад, 12 мес.» від 07.08.2012 року 4680 дол. США, також підтверджується наданими банківськими картками № 781862, № 694577, № 487243.

8 травня 2015 року позивач звернулась до відповідача з листом про розблокування та повернення коштів з її рахунків, що підтверджується листом відповіддю банку від 13.05.2015року, яким відмовлено у задоволенні вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору(стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року).

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Пунктом 5 постанови Національного Банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язань.

Згідно ч.1ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Тимчасова окупація Криму та припинення діяльності банків на окупованій території не є підставою для відмови банку від виконання своїх договірних зобов'язань.

Відповідно дост.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно статті 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до частини 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Згідно статті 58 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Отже, згідно з чинним законодавством, що регулює даний вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не надав доказів відкриття карткового рахунку оригіналів договорів про відкриття рахунків № 781862, № 694577, № 487243, а також відсутні з боку позивача докази, що рахунки № 781862, № 694577, № 487243 відкриті саме на ОСОБА_3 та докази залишків грошових коштів на таких є безпідставними, оскільки позивач надала суду оригінали карток для виплат № 781862, № 694577, № 487243, що є належним доказом відкриття банком рахунків для виплат.

Крім того, як вбачається з відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.05.2015року відповідач не заперечує наявність правовідносин між сторонами, однак, зазначає, що у зв'язку із окупацією Криму та припинення діяльності банку на окупованій території обмежена можливість проведення банківських операцій. При цьому відповідачем не надано будь - яких належних та допустимих доказів про те, що кошти не надходили на рахунки відкриті ОСОБА_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк», або про те, що вони видані позивачці.

Також, на думку колегії суддів вірним є висновок суду про те, що настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) свідчить про відсутність вини у невиконанні зобов'язання у відповідача, але при цьому відповідач не звільняється від виконання свого зобовязання в цілому.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі і спростовуються вищенаведеним.

Суд першої інстанції повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.05.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_5

згідно оригіналу:

Судове рішення набрало законної сили: 21.05.2018

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1

Дата оформлення копії: 30.05.2018

Помічник судді: О.З. Березюк