АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/185/18 Справа № 199/7598/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» - про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» у позові зазначає, що 11.06.2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 26 400,00 дол. США та зобовязалася його повернути, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В звязку з неналежним виконання умов вказаного договору у відповідачки виникла кредитна заборгованість, яку Банк просить стягнути на його користь.

В зустрічному позові ОСОБА_2 просить визнати кредитний договір недійсним з підстав ненадання їй Банком повної інформації перед укладенням договору щодо його умов, наслідків настання валютних ризиків, незазначення у договорі сукупної вартості кредиту, відсутності умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку кредитну заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, комісії та пеню за несвоєчасне виконання зобовязання, в частині стягнення штрафу відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи порушення норм матеріального та процесуального права. При цьому, апелянт вказує, що судом не застосовано строки позовної давності щодо нарахування пені, пеня сплачується в гривневому еквіваленті, якщо кредит надається в іноземній валюті, посилається на незаконне стягнення комісії.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає рішення в частині стягнення з відповідачки кредитної заборгованості таким, що повинне бути скасованим з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову Банку, з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, районний суд, керуючись ст.ст. 526, 549, 1049, 1054 ЦК України, встановивши, що відповідачка не виконує взятих на себе кредитних зобовязань, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, комісії та пеню. Відповідно до вимог ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності, - районний суд відмовив у задоволенні позову Банку в частині стягнення штрафів.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, районний суд встановив, що, підписуючи спірний договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, укладенню кредитного договору передувало ознайомлення із документами, відповідною інформацією, у тому числі, й щодо сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки, а тому дійшов висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню

Апеляційний суд не може погодитись з висновком районного суду в частині задоволенні позовних вимог Банку з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 11.06.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачка уклали кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 26 400,00 дол. США, та зобовязалася повернути кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення зобов*язань за цим договором був укладений договір іпотеки належної відповідачці квартири.

На час подання та розгляду позову Банк на підставі свого розрахунку вказував про заборгованість позивачки, що становила 20 358,17 дол. США, з яких: -18 124,48 доларів США заборгованість за кредитом; 1 149,57 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 66,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 37,73 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 11,16 доларів США штраф (фіксована частина); 968,91 доларів США штраф (процентна складова).

15 серпня 2017 року ОСОБА_2 отримала письмове повідомлення від ПАТ «Акцент-Банк» від 27.07.2017 року № 2304, в якому останній вказував, що за договором факторингу від 01.11.2007 року відбулося відступлення прав вимоги, внаслідок чого іпотекодержателем спірної квартири стало ПАТ «Акцент-Банк», а тому останнє має намір зареєструвати право власності на цю квартиру.

Після цього заявою до ПАТ «Акцент-Банк» від 08.09.2017 року ОСОБА_2 просила направити на її адресу завірену копію договору факторингу від 01.11.2007 року, однак відповіді не отримала.

Однак, наведене вище ОСОБА_2 підтверджується наявним в матеріалах справи «Повідомленням» від 27.07.2017., направленим «Акцент-Банком» ОСОБА_2, в якому цей банк підтверджує укладення договору факторингу 01 листопада 2007р. та про відступлення йому права вимоги за спірним кредитним договором.

Факт відступлення права вимоги за даним кредитним договором ПАТ «Акцент-Банку» у 2007 році підтвердив і сам позивач- ПАТ КБ «Приватбанк» на запити ОСОБА_2 своїми листами від 20.09.2017. (а.с.127) та від 12.12.2017. (а.с.133).

26.02.2018 року ОСОБА_2 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» довідку, з якої вбачається, що заборгованості за кредитним договором від 11.06.2007 року у неї немає, дата закриття кредиту 17.12.2007 рік. Дану довідку надала у судове засідання апеляційного суду 29.03.2018., до якого представник позивача, належно сповіщений про розгляд справи, не з*явився.

З викладеного вбачається, що позовні вимоги Банку спростовуються його Довідкою, в якій вказано про відсутність у ОСОБА_2 кредитної заборгованості та закриття кредиту.

У порушення норм процесуального права, районний суд вказані обставини справи не дослідив та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості саме на користь ПАТ КБ «ПриватБанку».

За таких обставин законних підстав для визнання судового рішення в частині стягнення заборгованості законним немає. У цій частині воно відповідно до вимог ст. 376 ч.1 пп.2, 3 ЦПК України повинне бути скасованим.

Що стосується рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, - то воно є законним та обґрунтованим, оскільки районним судом вірно встановлено, що на момент підписання спірного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та вподальшому виконувала його умови; Банк надав позивачці документи та необхідну інформацію для укладення кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою,де міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Крім цього, ОСОБА_2 до підписання договору, мала можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, однак договір підписала та виконувала. Районний суд дійшов вірного висновку, що підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні, доводи ОСОБА_2 є безпідставними, а фактичні дії свідчать про її обізнаність щодо умов кредитного договору та порядку його виконання.

ЇЇ доводи у скарзі про те, що Банком не було попереджено її як споживача під час укладення кредитного договору, що саме вона несе валютні ризики під час виконання кредитних зобовязань, умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком суттєвого дисбалансу прав і обовязків на погіршення становища споживача, - не впливають на законність оскаржуваного рішення та не спростовують висновків районного суду з наведених вище підстав.

Оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку кредитної заборгованості як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального законів підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні вказаних вимог, а в іншій частині залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Банку.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 03 квітня 2018 року.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3