Справа № 183/2845/17
№ 2/183/331/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Демяненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за договором батьків про утримання дитини та пені,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі заборгованості за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 02 липня 2008 року у розмірі 19500 грн., грошових коштів для забезпечення літнього відпочинку у розмірі 3000 грн., пені у розмірі 48310 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що 02 липня 2008 року між нею та відповідачем був укладений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 2469. Відповідно до умов договору аліменти повинні були сплачуватися батьком щомісяця у твердій грошовій формі у розмірі 1500 грн. Окрім сплати аліментів, для забезпечення літнього відпочинку дитини, відповідач не пізніше 10 червня кожного року, додатково зобовязався сплачувати грошові кошти у розмірі одномісячної аліментної плати. Також договором передбачена можливість стягнення пені за порушення зобовязання у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 100% від простроченої суми.

В звязку з невиконанням відповідачем умов підписаного договору, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, який був предявлений до виконання, однак постановою державного виконавця виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу.

24 липня 2017 року між сторонами був укладений договір про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, яким сторони погодили, що підставою для розірвання договору є систематичне невиконання аліментозобов'язаною особою, тобто ОСОБА_2 умов договору від 02.07.2008 року. За період з січня 2014 року по червень 2017 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 50500 грн.

Між тим, позивач наполягає на стягненні з відповідача грошової суми у розмірі 70810 грн., яка складається з заборгованості за аліментам за період з червня 2016 року по червень 2017 року у розмірі 19500 грн. та грошові кошти для забезпечення літнього відпочинку у розмірі 3000 грн., а також пені у розмірі 48310 грн.

Ухвалою суду від 22 червня 2017 року відкрите провадження по справі.

Справа у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

В судове засідання сторони не зявилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримала, відповідач позов визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за 2469.

У відповідності до ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

У відповідності до п.3 зазначеного вище договору платник аліментів зобовязався щомісяця сплачувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн.

24 липня 2017 року між сторонами був укладений договір про розірвання договору між батьками, зазначеного вище, договір посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 2262.

Відповідно до п.2 зазначеного договору про розірвання сторони визнали, що підставою для розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину стало систематичне невиконання аліментозобов'язаною стороною ОСОБА_2 свого обовязку щодо сплати аліментних платежів, визначених договором, в результаті чого виникла заборгованість за період з січня 2014 року по червень 2017 року у розмірі 50500 грн.

В даному випадку, не дивлячись на вимоги ч.2 ст. 189 СК України, яка визначає, що у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами, загальні вимоги цивільного законодавства щодо договору, а саме.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А згідно вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Пункт ч.1 ст.3 ЦК України визначає однією з загальних засад цивільного законодавства - свободу договору.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.ч.1-3 ст.6 ЦК України).

Частина 1 ст.14 ЦК України визначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначена договором про розірвання заборгованість зі сплати аліментів за договором між батьками у розмірі 50500 грн. за період з січня 2014 року по червень 2017 року підлягає стягненню в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо стягнення пені, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або цивільним законодавством.

Пунктом 13 Договору між батьками про сплату аліментів на дитину визначено, що за порушення зобовязання винна сторона повинна сплатити пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше 100 % простроченої суми.

У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Позивач у своєму позові наполягала на стягненні пені, яка нею розрахована, виходячи з заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 19500 грн., яка виникла за період з червня 2016 року по червень 2017 року.

Не виходячи за межі позовних вимог, з урахуванням вимог ч.1 ст. 196 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 19500 грн.

У відповідності до вимог ст.141 СК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 704,50 грн.

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за договором батьків про утримання дитини та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 02.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2469, за період з січня 2014 року по червень 2017 року у розмірі 50500 грн. (пятдесят тисяч пятсот грн.), пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з червня 2016 року по червень 2017 року у розмірі 19500 грн., а всього 70000 грн. (сімдесят тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.