Справа № 703/3750/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Харченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 квітня 2017 року помер її чоловік ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 та будинковолодіння № 4 по вул. полковника Болбочана в м. Сміла Черкаської області. Спадщину після його смерті прийняли вона та відповідачі по справі оскільки проживали із спадкодавцем на час її відкриття. Крім того, втрачені правовстановлюючі документи на квартири та будинок, а тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою в якій просять визнати за нею право власності на спадкове майно померлого.

Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, надіслали до суду заяву в якій розгляд справи просять проводити без їх участі, проти задоволення позову не заперечують.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

20 квітня 2017 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-СР № 301733, яке видане 26 квітня 2017 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-СР № 124392 виданого 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно договору дарування 10 грудня 1994 року ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар жилий будинок з надвірними спорудами № 4 по вул. Комуни Паризької в м. Сміла Черкаської області (а.с.21-22).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 січня 2005 року ОСОБА_4 є власником будинку № 4 по вул. Комуни Паризької в м. Сміла Черкаської області (а.с.23).

Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно виданого 20 грудня 2007 року органом приватизації виконавчого комітету Смілянської міської ради квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 ОСОБА_2Г, ОСОБА_4 (а.с. 29).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 квітня 2008 року виданого Смілянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2008 року (а.с. 36).

Як вбачається з листа Смілянської державної нотаріальної контори № 737/01-16 від 05 квітня 2018 року після смерті ОСОБА_4 до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.128 ЦК в ред. 1963 року право власності (право оперативного управління) виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, органи БТІ у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва

про право власності мали право видавати дублікат свідоцтва про право власності.

Однак, з 1 січня 2013 року вищевказане положення втратило свою чинність, а тому отримати дублікат втраченого свідоцтва на право власності на квартиру позивач не має можливості.

За таких обставин, суд вважає, що частки ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 є рівними по 1/3 частині кожному.

Як вбачається з переліку перейменованих вулиць, провулків та найменування обєктів у м. Сміла, затверджених рішенням сесії міської ради від 18 лютого 2016 року «пров. Краснопресненський» перейменований на «Захисників України», «вулиця Паризької Комуни» - «полковника Болбочана» (а.с.38-41).

Разом з тим, відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

У відповідності до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачф визнали позов та не заперечують проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 334, 355, 356, 357, 370, 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 112, 131 ЦК України 1963 року, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ЗУ від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, -

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння № 4 по вул. полковника Болбочана в м. Сміла Черкаської області, а саме зазначені в технічному паспорті: літери А- житловий будинок (загальна площа 38,4 кв.м., житлова площа 20,5 кв.м.); Б сараю; В- літньої кухні; Г вбиральня; п/д погріб, Д душа, К- колодязя, після смерті ОСОБА_4, який помер 20 квітня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 20 квітня 2017 року ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 20 квітня 2017 року ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржене позивачем в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька АДРЕСА_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Відповідач : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителька АДРЕСА_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_3.

Головуючий О.П.Опалинська