Справа № 464/2575/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/4572/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору -ОСОБА_5, про припинення права на частку у спільному майні ,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконеним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову в порушення вимог п.4 ст.10 ЦПК України, суд не роз'яснив стороні обов'язку отримання висновку судової експертизи. Помилковим є висновок суду про те, що позивачем не подано доказів того, що долю відповідача не можна виділити в натурі, оскільки в матеріалах наявний технічний паспорт з якого чітко встановлено, що квартира є двокімнатною має спільні вигоди та кухню та один вхід, а відтак є неподільною річчю. Крім цього, суд не надав можливості позивачу надати докази про те, що відповідач протягом тривалого часу не використовує спірне майно, що свідчить про його байдужість до нього. Стверджує, що реєстрація відповідача та відсутність у неї іншого майна не є підставою для відмови у позові, оскільки ст.365 ЦК України не містить норм щодо заборони припинення частки у випадках реєстрації та відсутності іншого майна. Також судом було проігноровано клопотання представника позивача про надання реквізитів депозитного рахунку для перерахування коштів. Ухваливши таке рішення суд не вирішив спір, який виник між сторонами, чим порушив вимоги процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Сторони по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином неодноразово та в різний спосіб повідомлялися про день і час слухання справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Із змісту позовної заяви встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про припинення права власності на 1/3 частки квартири ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на 2/3 частки у цій квартирі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 24.02.1997 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками двохкімнатної квартири загальною площею 48,3 кв.м за адресою АДРЕСА_2 (адреса змінена розпорядженням Галицької районної адміністрації №410 від 05.07.1995 року.). Право власності на квартиру набуто сторонами в результаті приватизації.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції що діяла на день приватизації) передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх понолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов»язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

За змістом ст. 355 ч.1,2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У свідоцтві про право власності на квартиру від 24.02.1997 року не конкретизовано вид власності (спільна часткова чи сумісна), а тому суд приходить до висновку, що частки всіх співвласників за презумпцією ст.355 ч.4 ЦК є рівними, власники мають по 1/3 частки.

Відповідач по справі ОСОБА_4 не проживає у квартирі з 2005 року. Згідно акту комісії ЛКП «Стимул-Сихів» від 03.04.2017 року ОСОБА_4 не проживає у квартирі більше п»яти років.

Позивач через відсутність відповідача ОСОБА_4 не може вчинити жодних дій, щоб покращити житлові умови собі та дочці. Шлюб із відповідачем розірвано у 2005 році та з цього часу остання виїхала з квартири та не появляється у ній, немає жодних речей, не бере господарської участі в утриманні квартири, втратила до квартири інтерес як до місця свого проживання.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта від 14.05.2018 року відповідач по справі ОСОБА_4 набула право власності згідно договору дарування на житловий будинок у с.Нижні Гаї вул.Шкільна,102 Дрогобицького району Львівської області загальною площею 80,9 кв.м, житловою площею 37,7 вкв.м, а відтак забезпечена житлом.

Частиною1 ст.346 ЦК зазначений перелік підстав припинення права власності.

Зазначений перелік не є вичерпним та допускає інші випадки встановлені законом.

Один із випадків припинення права на частку у спільному майні на вимогу інших співвласників наведено у ст. 365 ЦК.

За приписами ст. 365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

-частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

-річ є неподільною;

-спільне володіння і користування майном є неможливим;

-таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 26 грудня 2017 року згідно квитанції № ПН738, виданої ПАТ «ВіЕсБанк» Львівське відділення №12 вніс на депозитний рахунок Апеляційного суду Львівської області 43 502,20 грн. вартості 1/3 частки квартири, що належить ОСОБА_4 за припинення її частки у квартирі АДРЕСА_3.( а.с. 109).

Відповідно до експертного дослідження проведенного Обласним КП «БТІ та ЕО» від 20.02.2018 року та Висновком №648 квартира АДРЕСА_4 за технічними показниками, згідно Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна» від 2007 року, затвердженої Наказом №55 від 18.06.2007 року не може бути поділеною. (а.с.107-108).

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що припинення частки ОСОБА_4 у спірній квартирі не завдасть останній шкоди, оскільки таке припинення відповідає вимогам ст. 365 ЦК. При цьому суд враховує ту обставину, що відповвідач забезпечена житлом, з 2005 року у квартирі вітсутня.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37 цс/13 висловив з цього приводу правову позицію відповідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї при умові попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відмовляючи у задоволенні позових вимог, суд першої інстанції належно не дослідив всі обставини справи, не сприяв позивачу у наданні реквізитів для перерахунку коштів за частку у квартирі, не намагався встановити питання можливості чи неможливості реального поділу квартири та після отриманих пояснень представника позивача перейшов до огляду матеріалів справи та судових дебатів.

Суд мотивував своє рішення тим, що частки сторін по справі є рівними. Однак суд не дослідив можливості реального поділу квартири, оскільки спільне проживання сторін та ведення господарства є неможливим, що є також однією із вимог ст.365 ЦК.

Згідно Звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_5 станом на 04.04.2017 року вартісь 1/3 частки об»єкта (квартири) , що належить ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 становить по 43 502, 20 грн. кожного. Ринкова вартість об»єкта оцінки складає 130 506, 60 грн. (а.с.11, 28-40).

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, 4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 391 ЦПК України, -колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31 травня 2017 року скасувати.

Постановити нове рішення .

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Припинити право власності на 1/3 частки ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки у квартирі АДРЕСА_6.

Визнати за ОСОБА_4 право на грошові кошти в сумі 43 502, 20 грн., що знаходяться на депозитному рахунку Апеляційного суду Львівської області (розрахунковий рахунок 0749, МФО 820172, Банк: Державна казначейська служба України м.Київ (ДКС України м.Київ) ЗКПО: 02892356. Грошові кошти внесені ОСОБА_2 26 грудня 2017 року через ПАТ «ВіЕсБанк» Львівське відділення №12. Призначення платежу: оплата за частку квартири ОСОБА_4 від ОСОБА_2 згідно заяви 06.10.2017 року. №426).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку, визначеному ст. 389 - 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

ОСОБА_6