Справа № 342/64/18
Провадження № 2/352/840/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

за участю секретаря судового засідання Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення за вимушений прогул, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача 22.01.2018 року звернувся до судуз позовною заявою до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення за вимушений прогул. Представник позивача, збільшивши свої позовні вимоги, позов обгрунтув тим, що позивач працювала головним спеціалістом відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Снятинського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області. З 24.12.2017 року вона хворіла і тому перебувала на лікарняному. 29.12.2017 року позивач вийшла на роботу, керівникові Снятинського відділення передала оригінал лікарняного листа непрацездатності, після чого дізналась, що 26.12.2017 року є звільненою за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП згідно наказу № 265-к. При цьому, оскільки на 26.12.2017 року не було попередньої згоди позивача щодо звільнення з виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої вона є, зясувалося, що цього ж дня, тобто 29.12.2017 року згоду на її звільнення із-за скорочення чисельності або штату працівників надав роботодавцеві виборний орган ( профспілковий представник) первинної профспілкової організації, членом якої є вона, а також отримала незасвідчену копію наказу № 280-к від 29.12.2017 року про внесення змін до наказу № 265-к від 26.12.2017 року. У даному наказі внесено наступні зміни, а саме: доповнено частиною 4 попередній наказ, у якій зазначено про проведення з нею повного розрахунку із заробітної плати на день звільнення, а також доповнено підставу наказу словами: «згода обєднаного профспілкового комітету профспілкової організації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області від 29.12.2017 року, протокол № 25. На банківську карточку позивача роботодавцем було перераховано суму коштів, яка підлягає виплаті при повному розрахунку. Вважає звільнення позивача незаконним, оскільки станом на день винесення наказу про звільнення, тобто 26.12.2017 року, остання перебувала на лікарняному. Також позивачу у день звільнення та і по даний час не видано трудову книжку. Крім того, роботодавець не запропонував переведення за її згодою на іншу роботу. Вважає, що у звязку з вищенаведеними порушеннями підлягає до скасування наказ про звільнення позивача, також останню слід поновити на роботі, стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив його задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у наданому суду відзиві і запереченні на позов та пояснив, що у звязку із змінами в організації праці відповідач 24.10.2017 року видав наказ № 143-к «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці» 25.10.2017 року позивач була попереджена про постанови управління Фонду соціального страхування України «Про граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України» від 12.09.2017 року та наказом відповідача «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці», про що остання на попередженні позивач здійснила власноручно підпис і дату 25.10.2017 року. Наказом відповідача від 13.12.2017 року введено у дію з 01.01.2018 року штатні розписи відділень управління, в тому числі і Снятинського відділення управління. Відповідач 18.12.2017 року ознайомив під розпис працівників Снятинського відділення зі штатним розписом, проте позивач від підпису про ознайомлення відмовилася, про що складений акт від 18.12.2017 року. В подальшому, був виданий наказ від 21.12.2017 року «Про звільнення працівників управління виконавчої дирекції Фонду» з 29.12.2017 року у звязку із скороченням чисельності працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач видав наказ від 26.12.2017 року про звільнення позивача із займаної посади 29.12.2017 року у звязку із скороченням чисельності працівників для проведення розрахунку та виплати компенсації за 10 календарних днів щорічної відпустки, за 3 календарні дні додаткової відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку і переказу коштів на картковий рахунок саме 26.12.2017 року, тому що 29.12.2017 року у відповідача такої можливості вже не буде. Дана компенсація останній була виплачена. Позивач з 19 по 28 грудня 2017 року включно знаходилася на лікарняному і 29.12.2017 року вийшла на роботу та подала листок непрацездатності. Відповідач отримав згоду профспілкового комітету управління, яке провело виїзне засідання в м.Городенка та видав наказ від 29.12.2017 року про внесення змін до наказу управління від 26.12.2017 року, на якому позивач власноручно здійснила підпис про ознайомлення. Працівник відповідача повідомляла позивача про отримання трудової книжки в останній день роботи і здійснення підпису про отримання, на що позивач відповіла, що отримає її сама, проте до кінця дня 29.12.2017 року в управління не зявилася, трудову книжку не забрала, письмової згоди на пересилання трудової книжки не надала, а також не отримала наказ про звільнення від 26.12.2017 року. Відповідачем 29.12.2017 року здійснено відповідний запис про звільнення у трудову книжку. 02.01.2018 року на адресу позивача було направлено рекомендоване повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, проте Укрпошта 05.01.2018 року надала довідку, що позивач вибула за кордон. Вважає, що ні ст. 40 КЗпП України, ні будь-якою іншою нормою не обмежено можливість роботодавця видати наказ про звільнення працівника в той час, коли працівник перебуває на лікарняному. Вважає, що відповідачем не порушено жодні права позивача, а тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення і відзиви на них, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та спору по суті приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивач з 01.08.2017 року працювала у відповідача , на час звільнення на посаді посаді головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Снятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Фраківській області Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області, що копією наказу про прийняття на роботу працівників до Снятинського відділення (а.с.27).

Позивач була попереджена про постанови управління Фонду соціального страхування України «Про граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України» від 12.09.2017 року, «Про затвердження структури органів фонду» від 10.10.2017 року, Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Івано-Франківській області», на виконання наказу відповідача «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці», про що остання на попередженні позивач здійснила власноручно підпис і дату 25.10.2017 року (а.с.28)

Згідно наказу № 265-к від 26.12.2017 р. позивача звільнено із займаної посади 29.12.2017 року у звязку із скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.66).

З 24.12.2017 року позивач хворіла, у звязку з чим перебувала на лікарняному. 29.12.2017 року остання вийшла на роботу та передала керівникові Снятинського відділення оригінал лікарняного листа непрацездатності, після чого дізналась, що 26.12.2017 року є звільненою за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП згідно наказу № 265-к.

Відповідно до наказу № 280-к від 29.12.2017 року, у звязку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1, внесено зміни до наказу від 26.12.2017 року, а саме: «Наказ доповнити ч.4 такого змісту «Відділу фінансово-економічної діяльності бухгалтерського обліку та звітності провести повний розрахунок із ОСОБА_1 із заробітної плати на день звільнення.», підставу до наказу доповнити словами: «згода обєднаного профспілкового комітету профспілкової організації правління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області від 29.12.2017 року, протокол № 25», з яким позивач ознайомлена, що засвідчується її підписом. (а.с.39). Проте, останній, при звільненні, не було видано трудову книжку.

Дані факти в судовому засіданні представник відповідач не заперечував.

Нормою ч. 11 ст. 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Виходячи з наведено, суд вважає, що відповідачем незаконно звільнено позивача, оскільки остання з 24.11.2017 року перебувала на лікарняному та оригінал лікарняного листа надала відповідачу 29.12.2018 року, після виходу на роботу.

При звільненні позивача з роботи відповідач також допустив і цілий ряд інших порушень вимог трудового законодавства, а саме: 1) у порушення ч.1 ст.47 КзПП України не видав позивачу належно оформлену трудову книжку; 2) у порушення ч.2 ст.47 КЗпП України не видав позивачу у день звільнення копію наказу про звільнення з роботи, а саме наказу від 26.12.2017 року; 3) у порушення ч.4 ст.149 КЗпП України не ознайомив позивача зі змістом наказу від 26.12.2017 року під особистий підпис; 4) у порушення ст. 49-2 КЗпП України не запропонував працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Крім того, має місце порушення вимог ст. 43 КЗпП України, оскільки подання власника або уповноваженого ним органу подання про розірвання рудового договору з працівником, має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача з роботи та обґрунтованість заявленої ним вимоги про поновлення на роботі.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата.

Згідно відомостей з відзиву відповідача на позовну заяву, середній заробіток позивача 10152, 09 коп. за 1 місяць та середній заробіток позивача становить 514 грн. 63 коп. за 1 день.

Розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.12.2017 року по 26.11.2018 року включно (на день постановлення судового рішення) наступний: загальна кількість днів вимушеного прогулу становить 335 днів, з яких 96 днів вихідні дні, 14 днів свята, а отже кількість робочих днів 229 х 514 грн. 63 коп./день = 117850 грн. 27 коп.

Розрахунок суми стягнення виплат за один місяць, в розмірі середньомісячної заробітної плати, наступний: середня кількість робочих днів у році становить 22 дні х 514 грн. 63 коп/день = 11321 грн. 86 коп.

Вказані суми з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків та платежів підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40 ч.1 п.1, 44, 47, 49, 49-2, 116, 117, 149, 232, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями), листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», керуючись ст.ст. 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення за вимушений прогул задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області від 26.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за ініціативою роботодавця з 29.12.2018 року.

Поновити ОСОБА_1 на роботі та посаді головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Снятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Фраківській області Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області з 27.12.2017 року.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 27.12.2017 року по 26.11.2018 року 117850 (сто сімнадцять тисяч вісімсот пятдесят) грн. 27 коп. з відрахуванням встановлених законом податків і платежів.

Рішення в частині стягнення виплат за один місяць, в розмірі середньомісячної заробітної плати, а саме 11321 (одинадцять тисяч триста двадцять один) грн. 86 коп. з відрахуванням встановлених законом податків і платежів звернути до негайного виконання.

Рішення в частині поновлення на роботі та посаді головного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму та страхових виплат Снятинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Фраківській області Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області незаконно звільненої ОСОБА_1 звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, Iвано-Франківська область, поштовий індекс 78106, реєстраційний номер облікової картки платника податків 9.

Відповідач: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківської області, місце знаходження м.Івано-Франківськ вул. Мельника, будинок № 11, Iвано-Франківська область, поштовий індекс 76100, .

Головуючий Р.Р.Струтинський