ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Харків

Справа № 619/740/17

Провадження № 22ц/790/1511/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена (найменування) сторін:

позивач - Дергачівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року у складі судді Кононихіної Н.Ю. за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 26 сесії 5 скликання від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0, 1178 га в АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22 жовтня 2009 року.

Рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року, на підставі якого виготовлено вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області ОСОБА_3.

Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням голови Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_3

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04 жовтня 2016 року спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,1178 га серія НОМЕР_1 від 22.10.2009, виданий на ім'я ОСОБА_1, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області земельну ділянку площею 0,1178 га (кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обгрунтування скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що порушення земельного законодавства Русько-Лозівською сільською радою при передачі у власність спірних земельних ділянок відбулось ще у 2008 році, однак ці порушення законодавства не були прихованими, оскільки погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування і мали змогу з 2008 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Тоді як уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності, в зв'язку з чим строк позовної давності на теперішній час сплив і це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

На апеляційну скаргу керівник Дергачівської місцевої прокуратури та Головне управління Держгеокадастру у Харківській області подали відзиви, у яких просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обгрунтування відзивів зазначають, що факт протиправного вилучення земельної ділянки встановлено постановами Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року так 11 серпня 2014 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі; у встановленому законом порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не приймалося, що є підставою для задоволення позову; положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується.

Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 26 сесії 5 скликання від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0, 1178 га в АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22 жовтня 2009 року.

Постановами Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року встановлено, що вказане вище рішення 26 сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року про безоплатну передачу ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки, є завідомо ложним та підробленим головою сільради ОСОБА_3., який його самостійно виготовив, підписав та завірив печаткою, без розгляду зазначеного питання на сесії. Вказані дії ОСОБА_3, в тому числі щодо видачі рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_1, кваліфіковані за ч. 2 ст. 366 КК України як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки. Від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 звільнено на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» (а.с. 8-11).

Як на підставу позовних вимог, Дергачівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області посилалася на те, що рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року, на підставі якого виготовлено вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області ОСОБА_3. Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування. Рішення сільської ради складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою ОСОБА_3. без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0, 1178 га, не приймалося.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12, п. 12 розділу X ЗК України, виключно на засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до ЗК України.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що досудовим розслідуванням встановлено, що рішення 26 сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року складено та підписано особисто Русько-Лозівським сільським головою ОСОБА_3. без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та 11 серпня 2014 року, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі, оскільки Дергачівською районною державною адміністрацією, яка на той час здійснювала повноваження власника, відповідне розпорядження про передачу земельної ділянки не приймалося.

Разом з тим, суд першої інстанції у порушення вимог закону прийшов до висновку, що положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується.

Правовідносини між ОСОБА_1 та Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області по наданню земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1178 га в АДРЕСА_1 закінчилися видачею державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачці та його державною реєстрацією.

До позовних вимог про витребування майна, у тому числі державної форми власності, застосовується трирічний строк позовної давності.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року, посилався на те, що у контексті скасування через шість років помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» при виправленні своєї помилки покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно. Крім того, повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний впливає на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленому ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи свідчать про те, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 наполягав на застосуванні строків позовної давності, оскільки порушення земельного законодавства Русько-Лозівською сільською радою при передачі у власність спірних земельних ділянок відбулось в 2008 році. Вважає, що ці порушення законодавства не були прихованими і такими, які не можна було виявити з 2008 року державі в особі уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками. В 2009 році на спірну земельну ділянку було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Другий примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_1 зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Строк позовної давності є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Прокурор посилався на те, що факт протиправного вилучення земельної ділянки встановлено постановами Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року так 11 серпня 2014 року.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи не заслуговують на увагу, оскільки прокуратурі було достовірно відомо, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по вул. Західна, 7, був виданий відповідачці при відсутності рішення Русько-Лозівської селищної ради, тому їх доводи стосовно того, що прокуратурі до ухвалення судових рішень не було відомо про відсутність рішення сільської ради, спростовуються вищезазначеними фактами.

Право на позов у прокурора виникло не з часу ухвалення Золочівським районним судом Харківської області судових рішень від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року, а з часу державної реєстрації ОСОБА_1 права на земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_3

Сторонами не заперечується, що у 2009 році ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 22 жовтня 2009 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі. Другий примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідачки зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району Харківської області.

Погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування та мали змогу з 2009 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та в порушення вимог закону прийшов до висновку про задоволення позову.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, що була чинна на момент виникнення порушення прав держави) місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно ст. 9 вказаного закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснювала Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Таким чином, оскільки на момент виникнення порушень прав держави було врегульовано та функціонував механізм виявлення таких порушень через уповноважені державою органи, які після офіційної реєстрації Державного акту про право власності на землю мали можливість виявити порушення визначеного законом порядку виділення земельної ділянки, ініціювати відповідні процедури перевірки і звернення до суду, у тому числі за допомогою прокуратури, в межах передбаченого у ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

У з викладеним, прокурор з 2009 року мав можливість пред'явити позов до відповідачки. Проте, правом на звернення до суду з позовом прокуратура, у встановлені строки, не скористалась.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звернувшись до суду з позовом 07 березня 2017 року (а.с. 2), прокуратурою було пропущено строк позовної давності.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності.

Згідно ст. 141 ЦПК України з Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, у розмірі 4800 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, та витребування земельної ділянки відмовити.

Стягнути з Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4800 грн. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді -