Справа № 696/113/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

при секретарі Бондаренко А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 2017 року на нараді, яка відбулась в кабінеті Кам'янського міського голови, ОСОБА_3 поширив відносно нього недостовірну інформацію, а саме сказав позивачу: «Я прекрасно Вас пам'ятаю. Вас потрібно було звільнити з машзаводу за «відкати», але ми поступили благородно і надали Вам можливість написати заяву на звільнення за власним бажанням». На даний вислів позивач запитав у відповідача: «То Ви мене звинувачуєте у воровстві?», на що отримав таку відповідь: «Да, ми всі знаємо, як це було, Ви працювали у «збиті».

В зв'язку з цим, позивач вважає, що ОСОБА_3 поширив відносно нього недостовірну інформацію, чим принизив його честь, гідність та ділову репутацію.

А тому, просив зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію про те, що його потрібно було звільнити з Кам'янського машинобудівного заводу за одержання «відкатів» та що він був крадієм.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 400000 грн. моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, хвилюваннях та переживаннях. Розмір моральної шкоди ним було обраховано виходячи з вартості двох прицілів-тепловізорів, які позивач хоче передати бійцям АТО.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов повністю і просив його задоволити з наведених в ньому підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що висловлена на нараді позиція відповідача щодо позивача є оціночними судженнями, а тому вони не підлягають спростуванню чи доведенню їх правдивості.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Право кожного на повагу до його гідності також визначено в ст. 38 Конституції України.

В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року (далі в тексті - Постанова) зазначено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Як зазначено у цій Постанові чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 15 Постанови юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Таким чином, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 12 ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

Звертаючись до суду з наведеним позовом, ОСОБА_1, як на доказ викладеного в позовній заяві, посилався на покази свідків, які були присутні на нараді 26 січня 2017 року.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснили, що 26 січня 2017 року вони були присутні на нараді в кабінеті міського голови. Дійсно, на цій нараді відбулась «словесна перепалка» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що під час наради хтось сказав, що «вони знають за що ОСОБА_1 вигнали із заводу», однак конкретно нічого не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що він чув, як ОСОБА_3 звинувачував ОСОБА_7 у тому, що його потрібно було звільнити із заводу за крадіжку.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що чув як на запитання ОСОБА_7 - «Чи звинувачуєте Ви мене у крадіжці?», ОСОБА_3 відповів: «Так, ми знаємо як це все відбувалось».

Аналізуючи наведені покази суд зазначає, що відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки.

Відповідно до п. 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України.

Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Суд вважає, що відомості, а саме висловлювання відповідача на нараді, яка відбулась 26 січня 2017 року в кабінеті міського голови, щодо позивача є висловлюваннями, які не містять фактичних даних та є оціночними судженнями, а тому не принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1

Оскільки відсутні підстави щодо задоволення позовних вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, тому не підлягають до задоволення їх позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький