Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-2407/11

провадження № 61-12337св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в складі судді Піхур О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2016 року в складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Головачова Я. В., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ КБ «Експобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ВАТ «КБ «Експобанк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 873 доларів США зі сплатою 12 % річних. Кредитні зобов'язання були забезпечені договором поруки, укладеним 04 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 Оскільки позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, то станом на 08 листопада 2010 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 453 541,84 грн, яку позивач простив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за кредитом в розмірі 453 541,84 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили.

24 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-2407/11 з примусового виконання вказаного рішення суду першої інстанції.

У вересні 2015 року до суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), який укладав кредитний договір з банком, припинено його зобов'язання перед кредитором, а тому припинена і порука, що підтверджено також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року. Разом з тим, судом видано виконавчий лист з примусового виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2011 року.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованості у розмірі 455 361,84 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-2407/11, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованості у розмірі 455 361,84 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що порука ОСОБА_1 припинилася, тому виконавчий лист в частині стягнення коштів з поручителя є таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості з поручителя, оскільки порука припинилася.

У касаційній скарзі, яка у травні 2017 року подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «КБ «Експобанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду про стягнення заборгованості солідарно з боржника та поручителя набрало законної сили, тому має бути виконаним, тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2011 року було ухвалене за життя ОСОБА_2, а ОСОБА_1 як поручитель зобов'язана відповідати за зобов'язаннями боржника. Заявником не подано жодних доказів, що рішення суду не повинно бути виконано, а такі вимоги суперечать чинному законодавству.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 04 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 873 доларів США зі сплатою 12 % річних.

04 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Експобанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалася перед позивачем відповідати за виконання усіх боргових зобов'язань позичальника, які виникають з вказаного вище кредитного договору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за кредитом в розмірі 453 541,84 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Встановлено, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2011 року ухвалене та виконавчий лист від 24 квітня 2012 року виданий за життя боржника ОСОБА_2

Частиною другою статті 369 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Суди дійшли помилкового висновку про задоволення заяви з тих підстав, що зобов'язання за кредитним договором припинилося зі смертю боржника, оскільки відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою, однак, по-перше, поручитель ОСОБА_1 в силу вимог частини другої статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором (ПАТ «КБ «Експобанк») у тому ж обсязі, що і боржник (ОСОБА_2), включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків; по-друге, в силу юридичної природи цього зобов'язання, воно не є нерозривно пов'язаним з боржником.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника, що порука припинилася за рішенням суду, оскільки постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Експобанк» про визнання поруки припиненою з тих підстав, що положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Отже, судами неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська