Справа № 444/1403/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.І.
Провадження № 22-ц/783/7258/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (юридична адреса: 01113, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, к.613, , п/р 2140) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя та зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КВ № 295863 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 22.11.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 6225 (шість тисяч двісті двадцять пять) грн. 26 коп. процентів за користування коштами та 4440 ( чотири тисячі чотириста сорок) грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (юридична адреса: 01113, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, к.613, , п/р 2140) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя та зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КВ № 295863 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 22.11.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп. як відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди- відмовлено..

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (юридична адреса: 01113, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, к.613, , п/р 2140) 640,00 грн. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон».

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд при задоволенні позову в частині стягнення з товариства процентів за користування грошовими коштами позивача застосував подвійну облікову ставку НБУ, що суперечить частині 1 статті 1048 ЦК України, на яку посилається суд. Відповідно до вказаної норми застосовується одинична облікова ставка НБУ.

Вказує, що таким, що суперечить законодавству, є і розрахунок інфляційний збитків, так грошове зобов'язання у відповідача виникло не в момент укладення договору фінансового лізингу, а після набуття чинності судовим рішенням про стягнення з товариства коштів. Зобов'язання з повернення коштів виникли у товариства з дати набрання рішенням законної сили, а саме, з 16 серпня 2016 року.

Відтак вважає, що інфляційні втрати за прострочення виконання судового рішення слід розраховувати, починаючи з 17 серпня 2016 року.

Суд розрахував інфляційні втрати з 05 травня 2016 року, що є помилковим. Окрім цього, при розрахунку інфляційних втрат у 2016 році суд безпідставно застосував середній індекс інфляції за увесь рік (в т.ч. за період коли договір ще не був укладений)., тоді як слід застосовувати для кожної суми боргу середній індекс інфляції саме за період існування такого боргу, а не за цілий рік.

Також зазначає, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає від шкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальність «Лізингова компанія «Еталон» задоволено, а саме визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004331 укладений від 04 травня 2016 року між ОСОБА_2. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон", стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень) гривень 00 коп. сплачені на виконання договору фінансового лізингу № 004331 від 04 травня 2016 року та судовий збір. Дане рішення набрало законної сили 16 серпня 2016 року. А тому обставини встановлені даним рішенням доказуванню не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання його правочину.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За таких умов, до відносин з приводу нарахування процентів на суму грошових коштів слід за аналогією застосувати ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої у випадках, коли договором не встановлено інший розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, вказане вище нормативне обгрунтування щодо застосування ст. 536 ЦК України описане в п. 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, де роз'яснено, що проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України - це плата за користування чужими коштами в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми; підставами для застосування до правовідносин ст. 536 є, по-перше, факт користування чужими коштами, по- друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

З врахуванням того, що нікчемний правочин або правочин визнаний недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, правильним є розрахуванням процентів починаючи з 05 травня 2015 року, тобто з наступного дня від дати визнання недійсним договору фінансового лізингу до моменту повного розрахунку, тобто до 02 червня 2017 року.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про необхідність нарахування процентів та інфляційних втрат після набрання рішенням суду законної сили.

Перевіривши розрахунок процентів за користування чужими коштами за період з 05 травня 2016 року по 02 червня 2017 року, який представлений позивачем, суд першої інстанції визнав такий арифметично вірним, та обґрунтовано стягнув з відповідача 6225,26 гривень процентів за користування чужими коштами.

Вирішуючи питання стягнення інфляційних втрат в сумі 4400 гривень суд першої інстанції вірно розрахував такі за прострочення виконання рішення суду за період з 05 травня 2016 року по 02 червня 2017 року на підставі ст.625 ЦК України.

У той же час, вирішуючи питання про стягнення з відповідача - ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» 5000 гривень моральної шкоди суд першої інстанціїне врахував, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає від шкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Судові витрати слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року в частині стягнення з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон»на користь ОСОБА_2 5000 гривень моральної шкоди скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову у задоволенні даних позовних вимог, а в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст., 367, 368, 374, пп.1-3 ст.376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» - задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 5000 гривень моральної шкоди - скасувати, в частині розподілу судових витрат - змінити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» - 326 гривень судових витрат в дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4