АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2632/18 Справа № 185/9223/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді, про встановлення факту каліцтва для одержання допомоги по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

16 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» про визнання нещасного випадку на виробництві, в якому просила зобовязати відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку на виробництві 25 жовтня 1999 року під час виконання трудових обовязків, зобовязати відповідача внести в повідомлення про нещасний випадок на виробництві відомості про переведення позивача на легшу роботу внаслідок нещасного випадку на виробництві, зобовязати відповідача внести в акт про нещасний випадок на виробництві всі діагнози, які були встановлені в 2006 році рішенням суду, а також посттравматичні діагнози згідно записів в епікризах. В подальшому уточнила позовні вимоги та просила суд встановити факт того, що 25 жовтня 1999 року о 05-00 годині на котельній виробничого структурного підрозділу «Шахта Західно-Донбаська» ВАТ «Павлоградвугілля» під час виконання трудових обовязків у якості зольниці в результаті нещасного випадку позивач при падінні лівим боком на металевий кут розміром 35 х 40 см. з наступним розворотом тулуба та ударом грудиною в область серця на той же самий металевий кут і отримала тілесні ушкодження у вигляді травмування грудної клітини з обох сторін, розірвання молочної залози (рана довжиною 7 см.), черепно-мозкову травму, травму шийно-грудного відділу хребта, синдром хребтової артерії, дифузні випинання міжхребцевих дисків L3-L4-5 з дегенеративним стенозом між хребцевих отворів, дифузне випинання міжхребцевого диску L5-S1 з субстенозом лівого міжхреберцевого отвору, нестабільність на рівні L4, L5, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз. Зобовязати відповідача внести доповнення до п.1 повідомлення про наслідки нещасного випадку за формою Н-2 від 28 вересня 2006 року за № 44 щодо нещасного випадку з позивачем 25 жовтня 1999 року; до п.3 акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії) за формою Н-5 від 28 вересня 2006 року щодо нещасного випадку з позивачем 25 жовтня 1999 року; до п.6 акту № 44 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 28 вересня 2006 року щодо нещасного випадку з позивачем 25 жовтня 1999 року наступним текстом: «Травмування грудної клітини з обох сторін, розірвання молочної залози (рана довжиною 7 см.), черепно мозкову травму, травму шийно-грудного відділу хребта, синдром хребтової артерії, дифузні випинання між хребцевого диску L3-L4-5 з дегенеративним стенозом між хребцевих отворів, дифузну випинання між хребцевого диску L5-S1 з субстенозом лівого міжреберцевого отвору, нестабільність на рівні L4,L5, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз» (а.с.1-4,81-82,91-92,128-129).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді, про встановлення факту каліцтва для одержання допомоги по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, про зобовязання вчинити певні дії залишено без задоволення (а.с.212-213,221).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (а.с.226-227).

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що рішення суду прийнято з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права. Зокрема, зазначила, що 28 вересня 2006 року відповідачем були складені акт (спеціального) розслідування нещасного випадку та акт № 44 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом щодо обставин виробничої травми позивача 25 жовтня 1999 року з записом у розділі 3 акту розслідування та в розділі 6 акту № 44 наступного змісту «При падінні вдарилася лівою стороною грудної клітки об ролікоопірну конструкцію става стрічкового конвеєра». Інші тілесні ушкодження, які були отримані позивачем, відповідачем у вказаних документах не зазначені, що порушило законні права та інтереси позивача, які передбачені ст. 7, 9 Закону України «Про охорону праці» в частині права працівника на пільги, гарантії та відшкодування шкоди у разі пошкодження здоровя. Позивач надала суду виписки з історії хвороби, висновки дослідження лікарів щодо виробничої травми позивача та інш. Суд у рішенні вказав, що ушкодження здоровя, про які повідомляє позивач, могли набуті позивачем з віком, проте така мотивація суду є припущенням і не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

В порядку ст. 360 ЦПК України, від управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що внесення доповнень до повідомлення про наслідки нещасного випадку за формою Н-2, акту розслідування нещасного випадку, акту про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 неможливо, оскільки, спір стосується діагнозу, що встановлюється виключно лікувально-профілактичним закладом, а не підприємством, тому сторони вказаних спірних правовідносин мають бути Позивачка та лікувально-профілактичний заклад, отже спочатку позивачці необхідно встановити діагноз, який вона вважає правильний, добровільно-профілактичним закладом або у судовому порядку. Встановлення іншого діагнозу є підставою для проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку.

В порядку ст.. 360 ЦПК України від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що внесення до Акту форми Н-1, як цього вимагає ОСОБА_4, інших захворювань (діагнозів), якими страждала особа, що отримала травму на виробництві, до моменту травмування або, які виникли в подальшому (в даному випадку на протязі 15 років з моменту травмування) та не повязані з травмою, діючим законодавством України не передбачено. Тому твердження Позивача в апеляційній скарзі, що «ці захворювання (остеохондроз грудини та поперекового відділу хребта, дегенеративний стеноз меж хребтових отворів 3,4; 4,5;5 поперекового та 1 хрестового відділу хребта, радікулопатія та інше) є безпосередньо від нещасного випадку під час роботи позивача 25 жовтня 1999 р.» є безпідставними та голослівними, які не підтверджуються жодними доказами. Також у відзиві зазначено, що «остеохондроз» у ОСОБА_4 був виявлений ще в 1998 році лікарем невропатологом під час проходження нею медичного огляду перед працевлаштуванням; Вимоги ОСОБА_4 щодо встановлення їй факту отримання тілесних пошкоджень у вигляді «черепно-мозкової травми» взагалі не підтверджено жодним медичним документом і заявляються Позивачем вперше. Також зазначив, що Позивач неодноразово в 2004 р., в 2007р., в 2011 р., в 2014 в 2015 р. проходила медичні огляди у Павлоградській міжрайонній медико-соціальній експертній комісії та Дніпропетровській обласній медико-соціальній експертній комісії. За результатами оглядів ОСОБА_4 інвалідом визнано не було, стійкої втрати працездатності не встановлено. За направленням Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи тричі в 2004 р., в 2007 р., в 20111 р. ОСОБА_4 знаходилася на додатковому медико-соціальному обстежені у Державній установі «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України». ДУ «УДНДІМСПІ МОЗ України» виявив у ОСОБА_4 «распространенный остеохондроз позвоночника, спондилез, спондилоартроз, спондилолистез L4 ст. І. Протрузии дисков L4-L5, L5-S-1. Дискогенная радикулонейропатия L5 справа с нерезко выраженным болевым синдромом (люмбошалгия справа) Нарушение функции позвоночника 0-1 ст.» та встановив, що діагноз «Забій лівої половини грудної клітини», який був внесений до п. 9 Акту за формою Н-1 від 2.09.2006 р. № 44 на підставі листка непрацездатності Павлоградської центральної районної лікарні, ні етилогічно, ні патогенетично не пов'язаний з діагнозом, який був встановлений їй в ДУ «УДНДІМСПІ МОЗ України». Тобто, встановлений інститутом діагноз не є наслідком нещасного випадку на виробництві, що стався з Позивачкою 25.10.1999 р., як це стверджує ОСОБА_4 в уточненій позовній заяві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Шахта «Західно-Донбаська», правонаступником якого на даний час є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

25 жовтня 1999 року о 05-00 годині позивач, під час виконання трудових обовязків, під час прибирання впала в яму, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді: забиття грудної клітини, забиття молочної залози зліва. На лікарняному перебувала у період з 27 жовтня 1999 року по 15 листопада 1999 року (а.с.21).

Згідно виписки з медичної карти лікарем травматологом було встановлено діагноз: пошкодження грудної клітини і молочної залози, травма виробнича, а згідно запису лікаря хірурга пошкодження лівої грудної клітини, перелом четвертого ребра.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2006 року було встановлено факт нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_4 25 жовтня 1999 року, у нічну зміну о 05 годині під час виконання трудових обовязків, було зобовязано ВАТ «Павлоградвугілля» скласти акт за формою Н-1. (а.с.26-27).

28 вересня 2006 року ВАТ «Павлоградвугілля» склав акт за формою Н-1 (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 25 жовтня 1999 року о 05-00 годині, відповідно до якого підтвердив, що нещасний випадок що стався з ОСОБА_4 був пов'язаний з виробництвом. До акту було вказано діагнози, отримані внаслідок травми: забиття лівої половини грудної клітини, на підставі листка непрацездатності позивача (а.с.23).

Згідно МРТ попереково-крижового відділу хребта від 14 січня 2016 року позивачу було встановлено наступні діагнози: дифузні випинання між хребцевих дисків L3-L4-5 з дегенеративним стенозом між хребцевих отворів, дифузне випинання між хребцевого диску L5-S1 з субстенозом лівого міжхреберцевого отвору, нестабільність на рівні L4,L5, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз (а.с.7).

Протоколом засідання ЛКК від 30 вересня 2015 року було встановлено, що під час обстеження хворої ОСОБА_4 не було виявлено погіршення стану здоровя, у звязку з чим відмовила позивачу у наданні направлення на МСЄК (а.с.16).

Згідно медичного листка лікарні №4 заповненого 23.01.2014 року, хвора скаржиться на болі в правому колінному суглобі (а.с.9).

Відповідно до повідомлення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» від 06 листопада 2015 року було вказано, що встановлені діагнози (мовою оригіналів) : распространенный остеохондроз позвоночника, спондилез, спондилоартроз. Спондилолистез L4 ст.І. Протрузии дисков L4- L5, L5- S-1. Дискогенная радикулонейропатия L5 справа с нерезко выраженным болевым синдромом (люмбоишалгия справа). Нарушение функции позвоночника 0-1 ст. не є наслідком нещасного випадку на виробництві, що стався 25 жовтня 1999 року. Слово «посттравматичний» лікарі вживають зі слів паціентів з метою збору анамнезу.

Вказане свідчить про відсутність причинного звязку між нещасним випадком, що стався з позивачем 25 жовтня 1999 року та набутими хворобами за період часу з 2000 року по 2016 рік, оскільки вказані діагнози позивач могла набути з віком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних доказів причинного звязку між встановленими діагнозами та виробничою травмою, що сталась з позивачем 25 жовтня 1999 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Згідно із вимогами п. 10 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 № 1112, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених пунктом 41 цього Порядку), зобов'язаний утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1112 зазначена комісія зобовязана зясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою.

Пунктом 38 Порядку № 1112 визначено, що у разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, зі змістом акта за формою Н-5 або акта форми Н-1 чи висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду.

Згідно із пунктом 25 Порядку № 1112 по закінченні періоду тимчасової непрацездатності або у разі смерті потерпілого внаслідок травми, одержаної під час нещасного випадку, роботодавець який бере на облік нещасний випадок, складає повідомлення про наслідки нещасного випадку за формою Н-2 і в десятиденний строк надсилає його організаціям і особам, яким надсилався акт форми Н-1. Повідомлення про наслідки нещасного випадку обовязково додається до акта форми Н-1 і зберігається разом з ним відповідно до цього Порядку.

Відповідно до п. 42 Порядку № 1112 спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 43 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, що призначається наказом керівника територіального органу Держнаглядохоронпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, якщо він стався з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, чи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за погодженням з органами, представники яких входять до її складу.

Згідно із п. 51 зазначеного вище Порядку за результатами спеціального розслідування складаються акт форми Н-5, акт форми Н-1 стосовно кожного потерпілого, нещасний випадок з яким визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, або форми НПВ в іншому випадку. Примірники актів форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ) підписуються головою і всіма членами спеціальної комісії протягом п'яти днів після оформлення матеріалів спеціального розслідування. У разі незгоди із змістом акта форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ) член комісії письмово викладає окрему думку, яка додається до акта і є його невід'ємною частиною, про що зазначається в акті форми Н-5.

У п. 58 Порядку передбачено, що у разі надходження скарги або незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку керівник Держнаглядохоронпраці або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування такого випадку спеціальною комісією в іншому складі і за результатами її роботи скасувати висновки попередньої спеціальної комісії, вжити заходів до активізації роботи щодо запобігання виникненню подібних випадків, притягнення до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держнаглядохоронпраці, які порушили вимоги законодавства про охорону праці.

Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2006 року встановлено факт нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_4 25.10.1999 р. у нічну зміну 0 05 годині, під час виконання трудових обовязків в якості зольщиці котельного блоку №2 ВАТ «Павлоградвугілля». Зобовязано ВАТ «Павлоградвугілля» скласти акт за формою Н-1. Факт отримання позивачем виробничої травми підтверджується, зокрема, актами форми Н-1 та форми Н-5, які складені на підставі Порядку розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112.

Таким чином, відсутні підстав для застосування ст. 256 ЦПК України (чинної на час розгляду справи) та задоволення позовної вимоги про встановлення факту нещасного випадку.

Згідно із Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, усунення недоліків, інших порушень Порядку № 1112 при складанні акта форми Н-1 та Н-5 можливе шляхом проведення повторного (додаткового) розслідування. Внесення змін до акта форми Н-1 та Н-5 Порядком № 1112 не передбачено.

Крім того, необхідне зазначити, що встановлення діагнозу є компетенцією лікувально-профілактичного закладу, комісія з розслідування нещасного випадку та роботодавець не має відношення до встановлення діагнозу. Внесення до акта форми Н-1 та Н-5, а також у повідомлення про наслідки нещасного випадку форми Н-2 діагнозу, який не встановлений лікувально-профілактичним закладом у період тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві є порушенням Порядку № 1112.

Вказаним Порядком №1112 не передбачено право роботодавця самостійно вносити будь-які зміни та доповнення всупереч первинно встановленому потерпілому діагнозу.

Обставини справи свідчать про те, що позивачка не згодна з діагнозом, встановленим їй у період тимчасової втрати працездатності у звязку з нещасним випадком на виробництві.

Оскільки спір стосується діагнозу, що встановлюється виключно лікувально-профілактичним закладом, а не підприємством, тому сторонами вказаних спірних правовідносин мають бути позивачка та лікувально-профілактичний заклад.

Встановлення іншого діагнозу є підставою для проведення повторного розслідування нещасного випадку.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: