Номер провадження: 22-ц/785/3050/18
Номер справи місцевого суду: 509/3645/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.

за участі секретаря Сідлецької Ю.С.

з участю: представника публічного акціонерного товариства «Імексбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року (суддя Кочко В.К.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

20.09.2017 року публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі-ВДВС) про зняття арешту з майна, а саме: зняття арешту з нерухомого майна, який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.09.2011 року у виконавчому провадженні ВП №28569781.

Позов обґрунтовано наступним.

Відповідно до постанови НБУ від 21.05.2015 року прийнято рішення про початок процедури ліквідації Банка, яка триває у Банку до цього часу. На підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», складається реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносяться зміни до нього), здійснюються продаж майна Банку і заходи щодо задоволення вимог кредиторів, в тому числі Фонду гарантування вкладів.

На виконанні у ВДВС в 2011 році знаходився виконавчий лист Овідіопольского районного суду Одеської області від 03.08.2011 року про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 19.12.2007 року і судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.05.2014 року про відмову у позові щодо звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку по вул. Кодимській,2 ж/м «Чорноморка-2» с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області скасовано, позов Банка задоволено частково шляхом визнання за Банком права власності на спірне нерухоме майно.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Банком зареєстроване право власності на земельну ділянку із кадастровим № :02:005:0292.

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, 20.09.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП №28569781 ВДВС накладено арешт на спірне нерухоме майно, власником якого станом на 2011 рік був боржник ОСОБА_2

Арешт, накладений в рамках виконавчого провадження ВП №28569781, станом на час звернення із позовом до суду ВДВС не скасовано, при цьому, 12.09.2017 року ВДВС повідомило Банк, що заява Банка про скасування арешту спірного нерухомого майна не підлягає задоволенню і Банку повідомлено, що через сплив строку зберігання (3 роки), виконавче провадження знищено.

Посилаючись на те, що через наявність даних в реєстрах про заборону відчуження спірного нерухомого майна, власником якого у 2011 році був ОСОБА_2, а з жовтня 2015 року власником спірного нерухомого майна є Банк, Банк позбавлений законного права розпоряджатись належним йому нерухомим майном, відповідач відмовив у скасуванні постанови про заборону відчуження спірного нерухомого майна, Банк просив позов задовольнити.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.11.2017 року позов задоволено: суд скасував арешт нерухомого майна, власником якого є Банк, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.09.2011 року у виконавчому провадженні ВП №28569781. З відповідача на користь Банк суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник ВДВС просить рішення суду від 01.11.2017 року скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

В апеляційній скарзі представник ВДВС зазначив: на примусовому виконанні у ВДВС перебував виконавчий документ у ВП №28569781 про стягнення із ОСОБА_2 на користь Банка заборгованості і судових витрат; державним виконавцем приймались постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника від 07.09.2011 року; боржник ОСОБА_2 має заборгованість, зокрема боржник не сплатив виконавчий збір; наявність у боржника заборгованості зі сплати виконавчого збору є перешкодою для скасування постанови про арешт майна боржника; виконавче провадження завершено і знищено; завершення виконавчого провадження на підставі п.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення; факт не стягнення виконавчого збору виключає можливість скасування заходів примусового виконання рішення; ВДВС не є належним відповідачем у справі про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Представник Банка у відзиві на апеляційну скаргу зазначив: на виконанні у ВДВС знаходився виконавчий документ про стягнення заборгованості з ОСОБА_2; рішенням апеляційного суду від 20.10.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки- житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку по вул. Кодимській,2 ж/м «Чорноморка-2» с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області шляхом визнання за Банком права власності на спірне нерухоме майно; 25.03.2016 року, у встановленому законом порядку, зареєстровано право власності Банка на спірне нерухоме майно; станом на 2017 рік не скасовано арешт спірного нерухомого майна, власником якого у свій час був боржник ОСОБА_2; виконавче провадження було завершено, а у подальшому знищено; боржником по виконавчому провадженню №28569781 є ОСОБА_2, а майно у вигляді житлового будинку таземельної ділянки, на які накладено арешт на підставі постанови від 20.09.2011 року у ВП №28569781, з жовтня 2015 року належать на прав власності Банку.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

На виконанні у ВДВС в 2011 році знаходився виконавчий лист Овідіопольского районного суду Одеської області від 03.08.2011 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь Банка заборгованості за кредитним договором від 19.12.2007 року і судових витрат.

07.09.2011 року у ВП №28569781 державним виконавцем приймались постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника - житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку по вул. Кодимській,2 (колишня вул. Проектована,10) ж/м «Чорноморка-2» с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської (а.с.22 зворот,23).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.10.2015 року, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.05.2014 року про відмову у позові щодо звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку по вул. Кодимській,2 ж/м «Чорноморка-2» с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області скасовано, позов Банка задоволено частково шляхом визнання за Банком права власності на спірне нерухоме майно (а.с.17-20).

У встановленому законом порядку, 25.03.2016 року, за Банком зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим № :02:005:0292 (а.с.21,22).

ВДВС відмовив Банку у задоволенні заяви про зняття арешту з нерухомого майна у ВП №28569781 (а.с.12-15).

Між сторонами виникли правовідносини із захисту права власності, які регулюються нормами ЦК України і Законом України «Про виконавче провадження».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позов є обґрунтованим і доведеним, оскільки наявність арешту на нерухоме майно позивача порушує право власності останнього (а.с.34,35).

Колегія суддів погоджується з висновками суду у цій частині зважаючи на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. ст. 15 ч.1, 16 ч.1, ч.2 п.3, ч.3 ЦК України).

Банк вважає, що наявність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.09.2011 року у виконавчому провадженні ВП №28569781, а саме арешт на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку по вул. Кодимській,2 ж/м «Чорноморка-2» с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області, які до жовтня 2015 року належали боржнику ОСОБА_2, а з жовтня 2015 року належить на праві власності Банку, порушує його право власності на спірне нерухоме майно.

Порушене право власності на нерухоме майно Банк бажає відновити шляхом скасування арешту нерухомого майна, який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.09.2011 року у виконавчому провадженні ВП №28569781.

Обраний Банком спосіб захисту не суперечить вимогам ст. ст. 15,16 ЦК України.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у

випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 316 ч.1, 317 ч.1, 319 ч.1, 321 ч.ч.1,2. 391 ч.1 ЦК України).

Зважаючи на те, що Банк є власником спірного нерухомого майна, на спірне нерухоме майно накладено арешт у виконавчому провадженніВП №28569781 де боржником є не Банк, а фізична особа ОСОБА_2, наявність арешту обмежує Банк, як власника спірного нерухомого майна, у здійснені його права власності, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову Банка.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника ВДВС у скарзі про те, що: боржник ОСОБА_2 має заборгованість, зокрема боржник не сплатив виконавчий збір; наявність у боржника заборгованості зі сплати виконавчого збору є перешкодою для скасування постанови про арешт майна боржника; виконавче провадження завершено і знищено; завершення виконавчого провадження на підставі п.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення; факт не стягнення виконавчого збору виключає можливість скасування заходів примусового виконання рішення; ВДВС не є належним відповідачем у справі про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Наявність у боржника ОСОБА_2 перед ВДВС заборгованості зі сплати виконавчого збору не є перешкодою для задоволення позову Банка, який не є боржником у виконавчому провадженніВП №28569781.

У даному випадку в суді виник спір не повязаний із судовим контролем за виконанням судових рішень у порядку окремого провадження (глава VІІ ЦПК України) і предметом спору у даній справі не є оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Банк заявив вимоги у порядку позовного провадження.

Головне територіальне управління юстиції в Одеській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби є юридичною особою, а відділ примусового виконання рішень управління є органом державної виконавчої служби, тому відсутні підстави для ствердження про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки постанова про арешт нерухомого майна порушує право власності Банка, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про захист порушеного права позивача.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про захист права власності Банка у спосіб, про який просив позивач, рішення суду відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч. 1 ЦПК України).

Зважаючи на те, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ВДВС, судові витрати ВДВС у розмірі 1 760 гривень не підлягають відшкодуванню апеляційним судом.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 25.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4