Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/31926/16-ц

провадження № 61-46009св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

представник відповідача - ОСОБА_9,

третя особа - ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Притули Н. Г. від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А. від 12 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі розписки від 15 вересня 2007 року він надав відповідачу грошові кошти в сумі 31 000,00 доларів США в рахунок отримання земельної ділянки розміром 0,06 га в Садовому товаристві «Глибокий Яр» Гвоздівської сільської ради.

Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка так і не була передана, а грошові кошти, які були передані у вигляді завдатку за земельну ділянку, не повернуті, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 31 000,00 доларів США та витрати на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 31 000,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 27 листопада 2017 року становить 834 323 грн 03 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі та передано кошти за придбання земельної ділянки, проте відповідач свої зобов'язання по зазначеній розписці належним чином не виконав, у зв'язку із чим кошти в розмірі 31 000,00 доларів США, що еквівалентно 834 323 грн 03 коп., підлягають стягненню з останнього на користь позивача. Відмовляючи в задоволенні заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що в розписці не було визначено строку повернення коштів та не було вчинено правочину щодо переходу права власності на землю.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року залишено без змін. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми авансу; при цьому враховував, що позивач пред'явив вимогу про повернення коштів у червні-липні 2016 року, а у вересні 2016 року звернувся до суду з даним позовом, тобто в межах строку позовної давності.

У жовтні 2018 року ОСОБА_8 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не ураховано, що договір купівлі-продажу земельної ділянки мав укладатися сторонами у вересні 2007 року, а тому саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності, проте позивач до 2016 року не висував до відповідача жодних претензій щодо повернення суми завдатку, а тому є таким, що пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_8 є членом садового товариства «Глибокий Яр» та йому на праві власності належить земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,1 га для ведення колективного садівництва в садовому товаристві «Глибокий Яр» Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, виданим Васильківським районним відділом земельних ресурсів Київської області 07 вересня 1999 року та зареєстрованим в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за №1291 та довідкою СТ «Глибокий Яр» від 19 грудня 2016 року за вих. № 3.

15 вересня 2007 року відповідачем складено розписку, за умовами якої ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_4 завдаток в сумі 31 000,00 доларів США за ділянку в садовому товаристві «Глибокий Яр» Гвоздівської сільської ради. Завдаток є еквівалентом 6 (шість) соток землі.

Судами установлено, що вказані кошти були передані позивачем відповідачу у якості авансу за майбутній продаж земельної ділянки, проте договір купівлі-продажу цієї ділянки між сторонами не укладався і гроші відповідачем не повернуто.

Матеріали справи містять повідомлення телеграфом від 24 червня 2016 року та претензії від 05 липня 2016 року, якими позивач звертався до відповідача з проханням повернути кошти за розпискою в розмірі 31 000,00 доларів США.

Доказів повернення вказаних коштів матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами у справі не укладався, передана ОСОБА_4 відповідачу грошова сума в розмірі 31 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 27 листопада 2017 року становить 834 323 грн 03 коп., є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Ураховуючи наведене, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 31 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 27 листопада 2017 року становить 834 323 грн 03 коп.

При цьому суди вмотивовано відмовили у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності, оскільки в розписці не було визначено строку повернення коштів., а зазначена передача грошей за земельну ділянку, яка належить на праві власності відповідачу.

Як унормовано приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що позивач пред'явив вимогу про повернення коштів у червні-липні 2016 року та звернувся до суду з цим позовом у вересні 2016 року, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем позовна давність не пропущена.

Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року було зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило