Справа №488/556/17 21.05.2018
Провадження №22-ц/784/785/18
Справа № 488/556/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/785/18
П О С Т А Н О В А

іменемУкраїни

21 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Яворської Ж.М., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі заявника, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, постановлену під головуванням судді Селіщевої Л.І. 22 лютого 2018 року, про повернення заяви ОСОБА_2 щодо скасування судового наказу № 488/566/17 від 07 лютого 2017 року, без розгляду, у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_2 про видачу судового наказу на стягнення боргу за спожиту електричну енергію,

у с т а н о в и л а :

06 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі ПАТ «Миколаївобленерго») звернулося до суду з заявою, в якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 231 гривня 15 копійок та судового збору у розмірі 800 гривень.

Дана заява була було прийнято до провадження Корабельного районного суду м. Миколаєва і на її підставі 07 лютого 2017 року ним було видано судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» відшукуванні заявником грошові суми.

20 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з заявою про скасування судового наказу, в якій, крім того, просила поновити строк, визначений процесуальним законом на подачу такої заяви.

При цьому вона зазначала, що судовий наказ виданий на неіснуючий борг, оскільки ще до прийняття даного наказу вже його сплатила.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2018 року заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу - повернуто без розгляду з підстав її невідповідності ст. 170 ЦПК України, а саме, відсутності в заяві відомостей, які за законом мали б там бути, та несплати 88 гривень 10 копійки судового збору за подачу заяви.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін, оскільки суд постановив її у відповідності з нормами процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення без розгляду заяви про скасування судового наказу заявнику, суд І інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 подано заяву, яка не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства. Зокрема, у порушення п. 2 ч. 3 ст.170 ЦПК України в ній не зазначено повне найменування заявника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також ідентифікаційний код боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника для фізичних осіб - громадян України.

Крім того, в порушення вимог п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до вищевказаної заяви не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими висновками суду 1 інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

Так, відповідно до положень п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобовязаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Ухвала Корабельного районного суду м. Миколаєва у повній мірі відповідає виписаному.

За правилами ст. 95 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу), судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 вказаного кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення із заявою про видачу судового наказу) заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника для фізичних осіб - громадян України; 3) імя (прізвище, імя та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.

Крім того, згідно з п.1 ч.5 ст.170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Дійсно, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла на час встановленого законом строку на апеляційне оскарження ухвали суду, судовий збір не справляється за подання заяви про скасування судового наказу.

Проте, 03 жовтня 2017 року Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі Закон України), п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено п.п. 4-2, яким встановлено, що за подання до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір у розмірі 0.05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що за загальним правилом наступний закон з того ж питання скасовує дію попереднього закону, колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов вірного висновку про те, що за подачу до суду ОСОБА_2 заяви про скасування судового наказу необхідно сплатити судовий збір відповідно до п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 0.05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб натепер 88 гривень 10 копійок.

Оскільки, правом на подачу заяви про скасування судового наказу за правилами ЦПК України, який діяв на час видачі судового наказу, заявник не скористалася, а звернулася з відповідною заявою лише 20 лютого 2018 року, коли вже діяв ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року, то вона зобовязана була сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі. Вона ж цього не зробила, у звязку з чим суд зобовязаний був діяти у відповідності до ч.6 ст.170 ЦПК України.

За нею ж, у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Установивши, що заява ОСОБА_2 про скасування судового наказу неналежно оформлена, оскільки до заяви про скасування судового наказу не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, та не зазначено повне найменування стягувача, його ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для повернення без розгляду заяви про скасування судового наказу заявнику відповідно до ч.6 ст.170 ЦПК України.

Що ж до посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на положення ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для звільнення від сплати судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу та на довідку про її інвалідність ІІІ групи - є помилкове, оскільки ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається заявник, передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору лише за їх позовами, що пов'язані з порушенням прав останніх.

Окрім того, спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, є Закон України «Про судовий збір», тому саме цей Закон України підлягає застосуванню до вказаних правовідносин.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей інвалідів і недієздатних інваліді.

Згідно довідки МСЕК, наданої ОСОБА_2, вона є інвалідом ІІІ групи, а відтак не звільнена від сплати судового збору (а.с.20 на звороті).

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду І інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд І інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду І інстанції є законною і обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України, ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2018 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: Ж.М. Яворська

ОСОБА_3

__________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року

: