Ухвала

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 558/381/15-ц

провадження № 61-12214 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особо - ОСОБА_8,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 січня 2018 року у складі судді Шеремет А. М. у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 9 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 23 410 гривень за пошкоджений автомобіль, 1 224 грн 85 коп. витрат за проїзд та моральну шкоду у розмірі 15 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 11 вересня 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишено без руху у зв'язку із тим, що вона подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а наведені у апеляційній скарзі обставини пропуску строку є неповажними. Надано строк на усунення недоліків шляхом подання заяви з наведенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, ОСОБА_7 подав заяву, в якій зазначає, що подав апеляційну скаргу через 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 2 січня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 9 серпня 2017 року відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відмовлено.

1 лютого 2018 року ОСОБА_6 подано касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 січня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 січня 2017 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до статті 72 ЦПК України (тут і далі - у редакції, яка була чинною на час звернення з апеляційною скаргою) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Положеннями частини першої статті 294 ЦПК Українивизначено строки апеляційного оскарження на рішення суду першої інстанції, які становлять десять днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На підставі частини третьої статті 297 ЦПК Україниапеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення. ОСОБА_6 отримав копію рішення суду першої інстанції 19 серпня 2017 року засобами поштового зв'язку, тому останній день строку на касаційне оскарження рішення припадав на 29 серпня 2017 року. Пропущений заявником строк на касаційне оскарження складає 13 днів.

Відмовляючи представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в поновленні строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 9 серпня 2017 року, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що поважні причини для поновлення строку відсутні, оскільки відповідач ОСОБА_6, інтереси якого представляв ОСОБА_7, отримав копію оскаржуваного рішення 19 серпня 2017 року, що підтверджується розпискою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження отримання копії рішення суду першої інстанції представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 лише 1 вересня 2017 року, оскільки відповідач по справі отримав копію рішення 19 серпня 2017 року, а тому строк на подання апеляційної скарги розпочинається саме з 19 серпня 2017 року.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа "Олександр Шевченко проти України" 26 квітня 2007 року, справа"Трух проти України" від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 справа "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

Власне тлумачення заявником норм процесуального права, зокрема частини першої статті 294 ЦПК України щодо розмежування понять сторони та представника учасника справи та їх самостійного статусу щодо права на апеляційне оскарження, є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 січня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик