Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 523/16338/17

провадження № 61-38748св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року у складі судді Малиновського О. М. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк», банк) про визнання договорів поруки припиненими.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № СМ-SME503/001/2008, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_5 кредит у розмірі 158 200,00 доларів США зі сплатою процентів за його користування в розмірі 12,5 % річних.

З метою забезпечення умов цього кредитного договору, 04 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № SR-SME503/001/2008 за умовами якого позивач, як поручитель зобов'язався відповідати перед ЗАТ «ОТП Банк» за повне та своєчасне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за згаданим кредитним договором в повному обсязі.

Крім того, 22 квітня 2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № СМ-SME503/078/2008, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_5 кредит у розмірі 98 300,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних.

В цей же день, між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR-SME503/078/2008, за яким ОСОБА_4 також виступив поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_5 перед ЗАТ «ОТП Банк».

13 квітня 2009 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № СМ-SME503/001/2008 від 13 лютого 2008 року, а також додатковий договір № 2 від 13 серпня 2014 року до цього кредитного договору, за умовами яких була збільшена відсоткова ставка за користування кредитом та відповідальність позичальника, водночас позивач згоду на укладення таких договорів не надавав.

22 квітня 2009 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № СМ-SME503/078/2008 від 22 квітня 2008 року, а також додатковий договір № 2 від 22 липня 2014 року до цього кредитного договору, за умовами яких була також збільшена відсоткова ставка за користування кредитом та збільшено обсяг відповідальності позичальника, згоду на укладання яких ОСОБА_4 не надавав. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати договори поруки № SR-SME503/001/2008 від 04 березня 2008 року та № SR-SME503/078/2008 від 22 квітня 2008 року, укладені між ним та ЗАТ «ОТП Банк» такими, що припинили свою дію.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 04 березня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 та договір поруки від 22 квітня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що додатковими угодами до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, збільшено обсяг відповідальності в частині сплати неустойки, розширений зміст основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, тобто були змінені зобов'язання, забезпечені порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не надавав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» залишено без задоволення, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судпершої інстанціїпорушень матеріальногота процесуальногоправа, якіє підставоюдля скасуваннярішення, привирішенні справине допустив, а наведеніу апеляційній скарзідоводи правильністьвисновків судуне спростовують.

Крім того, апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження у цій справі та здійснив розгляд справи та ухвалив рішення з недотриманням правил територіальної підсудності. Апеляційний суд водночас зауважив, що ПАТ «ОТП Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи не заявив про непідсудність справи без поважних причин, розпорядившись таким чином своїми процесуальними правами на власний розсуд, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності відповідають встановленим обставинам справи.

Разом з цим апеляційний суд, дійшовши висновку про відсутність підстав для направлення справи на новий розгляд, а отже і для скасування рішення у зв'язку з порушенням судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції (підсудності), виходячи з вимог частини другої статті 378 ЦПК України, зауважив, що ПАТ «ОТП Банк» при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявило про непідсудність справи цьому суду.

У червні 2018 року ПАТ «ОТП Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило ухвалені у справі судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд за встановленою законом підсудністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було дотримано правил територіальної підсудності, оскільки юридичною адресою відповідача є АДРЕСА_2, за якою суд і повинен був надсилати повідомлення про виклик до судового засідання, натомість суд першої інстанції помилково відкрив провадження у справі жодним чином не мотивуючи чому ця справа підсудна Суворовському районному суду м. Одеси. Також заявником зазначено, що адресою відповідача для листування вказано: АДРЕСА_1 за місцезнаходженням регіонального відділення, куди фактично й було направлено ухвалу про відкриття провадження, та яке знаходиться на території Приморського району м. Одеси.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Глава 1 розділу III ЦПК України 2004 року передбачає поняття підсудності та регламентує правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Відповідно до вимог статті 109 ЦПК України 2004 року позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Статтею 110 ЦПК України 2004 року передбачено альтернативну підсудність (за вибором позивача), зокрема, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтись також за їх місцезнаходження.

Зі змісту заявлених вимог та суб'єктного складу сторін вбачається, що предметом позову є визнання припиненими договорів поруки, укладених для забезпечення виконання кредитних зобов'язань.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем виступає поручитель за кредитними зобов'язаннями, відповідачем - банк (кредитор), третьою особою залучена позичальник.

Позов поданий до Суворовського районного суду м. Одеси за зареєстрованим місцем проживання позивача. Місцезнаходженням (юридичною адресою) відповідача є АДРЕСА_2.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк», апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження у цій справі і здійснив розгляд справи та ухвалив рішення з недотриманням правил територіальної підсудності.

Апеляційний суд при цьому виходив з того, що відкривши провадження у справі, суд першої інстанції вжив заходів щодо вручення позову з додатками та належного повідомлення сторін та третьої особи про дату, час і місце розгляду справи на 14-00 годин на 13 грудня 2017 року у строк передбачений частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом зазначено, що ПАТ «ОТП Банк» отримало судову кореспонденцію 05 грудня 2017 року за поштовою адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві: АДРЕСА_1.

Проте відповідно до витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 111-113) місцезнаходження юридичної особи зазначено: 01033, АДРЕСА_2.

Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Згідно зі статтею 380 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

Дійшовши висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, призначеної на 13 грудня 2017 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що зареєстрованим місцем знаходження юридичної особи (відповідача) відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є АДРЕСА_2, на яку судом першої інстанції не було направлено жодної судової повістки та матеріалів позовної заяви, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року.

Апеляційний суд, зауваживши, що відповідачем при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявлено про непідсудність справи, дійшов помилкових висновків, адже відповідач не був належним чином повідомлений у розумінні частини п'ятої статті 74 ЦПК України про час та дату розгляду справи - на 13 грудня 2017 року, а також справу було розглянуто за одне судове засідання, саме 13 грудня 2017 року з ухваленням заочного рішення.

Таким чином оскільки представник відповідача у встановленому законом порядку не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому він був позбавлений можливості заявити про непідсудність цієї справи Суворовському районному суду м. Одеси.

З огляду на те, що ПАТ «ОТП Банк» знаходиться по АДРЕСА_2, що відноситься до Шевченківського району м. Києва, отже цю справу за загальним правилом слід направити за територіальною підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Частиною другою статті 411 ЦПК України передбачено, що судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Оскільки порушення норм процесуального права, що призвели до ухвалення незаконних судових рішень, при розгляді даної справи допущені судами, оскаржувані рішення необхідно скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції за територіальною підсудністю - до Шевченківського районного суду м. Києва.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року скасувати, а справу направити для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик