Справа № 27 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/254/18 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

з участю: представника позивача Мельничука А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2017 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31.10.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 23.05.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 46637,37 грн., яка складається з: 3773,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36967,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 2197,02 грн. штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2017 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 46637 гривень 37 копійок за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по справі, а саме 1 600 гривень 00 копійок судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, 31.10.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір (договір приєднання) у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальнику був встановлений кредитний ліміт в сумі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 6).

Як убачається зі змісту анкети-заяви від 31.10.2013 року, відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» погодився з тим, що анкета-заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір між ним та банком про надання банківських послуг. Також відповідач ознайомився та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, зобов'язується виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Яка вбачається з довідки наданої представником банка, відповідачу 31.10.2013 року була видана кредитна картка НОМЕР_2 з терміном дії до 07 місяця 2017 року. Факт отримання картки підтверджується фотографією ОСОБА_3 з карткою у руках в приміщенні банку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» базова відсоткова ставка становила: 2,5 % на місяць, з 01.04.2013 року - 2,3% на місяць, з 01.09.2014 року -2,7 5 на місяць, з 01.04.2015 року -3,5 % на місяць (а. с. 7).

З розрахунку заборгованості по кредиту та виписки по рахунку вбачається, що відповідачем періодично здійснювалось погашення заборгованості по кредиту, останній платіж було здійснено 30.08.2014 року в сумі 58,95 грн. (а.с.4-5, 72-77).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України та на умовах кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня).

Банк перед боржником свої зобов'язання виконав, в свою чергу боржник неналежно виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів, у зв'язку з чим, згідно розрахунку банку, станом на 31.01.2017 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 46637,37 грн., яка складається з наступного: 3773,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36967,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 2197,02 грн. штраф (процентна складова).

Заперечень щодо правильності проведених банком арифметичних розрахунків заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надав.

Таким чином обґрунтованими та підставними є висновки суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 3773,09 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 36967,26 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 500,00 грн. - штрафу (фіксована складова), 2197,02 грн. - штрафу (процентна складова).

Проте, стягуючи суму кредитної заборгованості, судом першої інстанції не було враховано, що діючим законодавством не передбачено стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тому, на думку апеляційного суду, нарахування банком пені в розмірі 3200,00 грн. є необґрунтованим, виходячи з наступного.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 3200,00 позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2197,02 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 6 квітня 2016 року в справі № 6-2387цс15, від 11 жовтня 2017 року в справі № 347/1910/15-ц.

Однак, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначені вимоги закону до уваги не взяв, не надав належної оцінки доказам та доводам позивача щодо стягнення штрафу і пені та не зробив висновку чи є таке стягнення подвійною цивільно-правовою відповідальністю, яка заборонена статтею 61 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, оскаржуване рішення в даній справі, як таке що в неповній мірі відповідає нормам матеріального права та встановленим у справі обставинам, підлягає зміні в частині розміру стягнення кредитної заборгованості, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог банку.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведення банком факту отримання кредитної карти, розміру заборгованості спростовується наявними в матеріалах справи випискою з особового рахунку ОСОБА_3, довідкою про строк дії картки та фотографією ОСОБА_3 з карткою у руках в приміщенні банку (а.с. 72-77, 79).

Щодо визначення розміру тіла кредиту в розмірі більшому ніж встановлений кредитний ліміт, то відповідно до п. 2.1.1.14.1. Умов та правил надання банківських послуг держатель кредитної картки має право користуватися сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісних підприємствах та/або інтернет-магазинах.

Як вбачається із виписки по рахунку, починаючи з 11.12.2013 року кошти в сумі 258,76 грн. щомісячно списувалися з картки відповідача у зв'язку з використанням сервісу «Оплата частинами».

Оскільки, під час списання чергового щомісячного платежу в квітні 2014 року по оплаті частинами відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, то відповідно до п. п. 2.1.1.14.7 вказаних умов та правил, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Згідно з п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього дня місяця, вказаного на ній, включно.

Отже кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік встановлена, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку даності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічної позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Оскільки кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, а строк дії картки - до липня 2017 року, останній платіж було здійснено 30.08.2014 року, банк звернуся до суду з даним позовом у червні 2017 року, тобто до закінчення строку дії договору в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже трирічна позовна давність щодо вимоги про повернення кредиту та відсотків, нарахованих в межах трирічного строку до дня пред'явлення позову, не пропущена.

Тому посилання ОСОБА_3 на пропуск позовної давності щодо вказаних вимог не можна визнати правильним.

Анкета-заява, яка підписана особисто відповідачем є договором приєднання та договором надання банківських послуг в розумінні ст. 634 ЦК України, а тому посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що надані банком Умови та Правила надання банківський послуг ним не підписані і не можуть братись до уваги при визначені умов кредитування є безпідставними та таким, що не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не довів, що при укладенні кредитного договору мав на увазі інші Умови, Правила та Тарифи, ніж ті, що були надані банком, або ж що кредитний договір був укладений на інших умовах, ніж зазначено у позовній заяві, та не спростував доводів банку про те, що йому видана картка "Універсальна Голд". Факт видачі саме такої картки підтверджується випискою по рахунку, зробленим банком розрахунком, у яких відображено розмір коштів, що видавались, розмір щомісячних платежів, які вносились позичальником, розмір відсоткової ставки, яка застосовувалась банком і з якою погоджувався позичальник, який тривалий час здійснював погашення заборгованості за кредитом..

В апеляційній скарзі відповідач не оспорює розміру заборгованості, правильності проведеного розрахунку боргу, не подає суду своїх розрахунків, тому апеляційний суд, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, погоджується із визначеним банком розміром заборгованості, який відповідає умовам укладеного кредитного договору.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб'єктивний характер, зводяться лише до непогодженням з їх оцінкою, тоді як апеляційний суд вважає, що місцевий суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент постановлення рішення..

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв'язку з тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення неустойки, рішення суду у частині задоволення позовних вимог необхідно змінити, частково задовольнивши позовні вимоги та відмовивши у стягненні нарахованої банком пені.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2017 року в даній справі в частині визначення розміру заборгованості змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 43277 (сорок три тисячі двісті сімдесят сім) грн. 37 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту - 3773,09 грн., заборгованість по відсотках - 36967,26 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2037,02 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: