Дата документу 03.04.2018
Справа № 334/7415/17
Провадження № 2/334/1440/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гнатюка О.М., при секретарі Алєйнікової О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки та просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом, визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2017 року належить квартира, розташована за адресою: : АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрована, але не проживає відповідачка ОСОБА_2, у зв'язку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, розглядати справу у її відсутності та в разі неявки до суду належним чином повідомленої відповідачки ухвалити по справі заочне рішення.

Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи, згідно ст.128 ЦПК України, повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вона обґрунтовує свої заперечення, не надала, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Спірним житловим приміщенням є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб»юк Ю.А., реєстровий № 2422 належить позивачу по справі ОСОБА_1.

У зазначеній квартирі згідно відомостей Відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 27.11.2017 року, зареєстрована, але фактично не проживає відповідачка ОСОБА_2.

Згідно п.4.1.1. зазначеного договору купівлі-продажу квартири продавець зобовязався в строк до десятого серпня 2017 року здійснити всі дії необхідні для фактичного передачі квартири покупцю, тобто звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, сплатити комунальні послуги, передати покупцю ключі, знятись з реєстрації місця проживання та вчинити інші дії, необхідні для реалізації покупцем права власності в повному обсязі.

Продавець квартири ОСОБА_3 не повідомив позивачку, що в квартирі зареєстрована стороння особа.

Відповідачка ОСОБА_2 не є родичкою позивачки, не має до неї жодного відношення, місце її перебування не відомо.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

У зв'язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 317,319,321,391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України , суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Гнатюк