Червоноармійський районний суд Житомирської області
Справа № 292/870/18
Номер провадження 2/292/277/18
РІШЕННЯ

12 грудня 2018 року смт. Пулини

Червоноармійського районного суду Житомирської області

Суддя Гуц О.В.

секретар судового засідання Риданова Г.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Житомирська область, Пулинський район, с. Стрибіж, вул. Шевченка,81. Право власності на будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2017 року.

Відповідач зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. Шевченка, в с. Стрибіж, Пулинського району, Житомирської області, але не проживає декілька останніх років.

Вона не зверталася до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належного їй будинку, оскільки останнє відоме місце проживання останньої це за адресою розташування належного їй будинку за вищевказаною адресою.

Близько року тому вона намагалася врегулювати даний спір із ОСОБА_2М, однак остання категорично відмовилася.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком, розташованим за адресою: Житомирська область, Пулинський район, с. Стрибіж, вул. Шевченка, 81.

Відповідач 22.11.2018 року надала суду заперечення проти позову, в якому зазначає, що позовні вимоги позивача до неї є необгрунтованими. Після смерті їх бабусі ОСОБА_3, 26 березня 2015 року, вона, її тітка, ОСОБА_4, за домовленістю з позивачем, написали заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 Таким чином, в присутності їх тітки ОСОБА_4, вона та ОСОБА_1, уклали усний договір про те, що її способом користування житловим будинком за адресою: с. Стрибіж, вул. Шевченка,81, Пулинського району, Житомирської області, буде зберігання особистих речей та реєстрація за вищевказаною адресою. ОСОБА_1 з приводу врегулювання даного спору до неї не зверталася, так як про це вона дізналася вперше з позовної заяви, яку їй передали. До цього їх стосунки були нормальні і про ніяке позбавлення права користування житловим приміщенням мови взагалі не було. При вирішенні питання втрати права користування житловим будинком необхідно розуміти, що збереження речей особи, яка проживає (проживала) у спірному житловому приміщенні є одним із способів користування майном власника - житловим приміщенням, яке не зобов"язує особу, яка визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням особисто бути присутньою у спірному житловому приміщенні. Не маловажним є факт наявності або відсутності домовленості про особливості користування житловим приміщенням членом сім"ї власника. На підставі викладеного, просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до неї про визання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

В попередніх судових засіданнях позивач доводи позовної заяви підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити.

12.12.2018 року позивач в судове засідання не з"явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явилася, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (через оголошення в пресі).

Адвокат відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги вважає обгрунтованими і визнає їх в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі.

Вислухавши пояснення позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду (п. 53 Листа судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 1 грудня 1997 року).

Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено та вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 80156795 від 12.02.2017 року, житловий будинок, який знаходиться по вул. Шевченка, 81, с. Стрибіж, Пулинського району, Житомирської області, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 30.12.2016 року, за ОСОБА_1, визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул.Шевченка,81 с.Стрибіж Пулинського району Житомирської області у порядку спадкування, як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 26 березня 2015 року (а.с.5).

З довідок № 958 від 16.05.2018 року, виданих Стрибізьким старостинським округом №1 Курненської сільської ради Пулинського району Житомирської області вбачається, що в житловому будинку, який належить ОСОБА_1, станом на 16.05.2018 року зареєстровано 5 осіб. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але не проживає (а.с.6, 7).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання про те, що він є сусідом позивача і йому достовірно відомо, що ОСОБА_2 в будинку, який належить ОСОБА_1, по вул. Шевченка, 81, с. Стрибіж, Пулинського району, Житомирської області, вже декілька років не проживає і туди не навідується.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином в суді доведено, що відповідач понад 6 місяців не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. Шевченка, с. Стрибіж, Пулинського району, Житомирської області, який належить позивачу на праві приватної власності, участі у сплаті комунальних платежів та обслуговуванні житла не приймає, тому втратила право на його користування.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 263-265, 268 ЦПК України, ст.71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 391 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 81, по вул. Шевченка, с. Стрибіж, Пулинського району, Житомирської області.

Відповідно до п.п.15.5 та п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Червоноармійський райсуд Житомирської області протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. В. Гуц