Справа №712/1362/17
Провадження №2/712/867/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2018 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі - Шмагайло Н.В.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка 08.02.2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Черкаси, по вул.Пушкіна, б.116, що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку від 09.11.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №4502.
Зазначила, що в даному будинку продовжує бути зареєстрований його колишній власник та його родичі, які є відповідачами в справі. Позивач не може звернутися до органів соціального захисту за призначенням субсидії, оскільки її призначення залежить від кількості зареєстрованих осіб. Без заяви та особистої присутності відповідачів зняти їх з реєстрації неможливо. Враховуючи викладене, просила усунути перешкоди у здійсненні права власності та зняти відповідачів з реєстраційного обліку в її будинку.
В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_6 позовну заяву підтримали, просили задовольнити. Позивачка пояснила, що попередній власник будинку по вул.Пушкіна, 116 в м.Черкаси Рябінчук ОСОБА_7 - це колишня дружина її сина - ОСОБА_8, який продав будинок від її імені по довіреності своїй матері ОСОБА_1 Місцезнаходження колишньої власниці та членів родини позивачу невідоме, а тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились. Належним чином повідомлялись про розгляд справи. З клопотаннями, заявами до суду не звертались.
Представник третьої особи: Відділ реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_9 скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні питання покладався на розсуд суду.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та дослідивши подані докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено, що з 10 липня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року було розірвано.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 (позивачка) купила у власність житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Черкаси, вулиця Пушкіна, 116. Продавцем будинку є ОСОБА_2, від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_8. Право власності в передбаченому законом порядку, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, посвідченого 09.11.2015 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером №4502.
Таким чином, будинок фактично відчужений ОСОБА_2, яка на момент відчуження була дружиною ОСОБА_8, який виступив її представником, також продавець на момент вчинення правочину була невісткою покупця ОСОБА_1.
Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.
Відповідно до ст. 156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєструвалась у придбаному будинку, згідно відмітки у паспорті з 20.04.2017 року.
Позивачка вказує, що у вказаному будинку також зареєстровані колишня власниця та її родичі, що перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом.
Дійсно, відповідно до довідки з місця проживання, виданою комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Центральний» станом на 19.01.2018 року за адресою вул.Пушкіна, 116 в місті Черкаси зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5
Крім того, факт відсутності відповідачів за місцем проживання підтверджується актом опитування сусідів від 26.01.2018 року № 2312, згідно якого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_4 1938 р.н зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, але фактично не проживають в будинку.
Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Як вбачається з матеріалів справи та підтвердила позивачка в судовому засіданні колишній власник ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному будинку з 2001 року, її родичі: ОСОБА_3 з 2001 року, ОСОБА_4 з 2005 року .
Оскільки на момент продажу будинку ОСОБА_2 була дружиною сина позивачки та була зареєстрована в будинку разом із чоловіком та своїми родичами, та на момент переходу права власності до ОСОБА_1 сімейні відносини між сторонами правочину фактично не були припинені.
В подальшому, як вже було зазначено, заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було розірвано.
На думку суду з моменту розірвання шлюбу, відносини між сторонами щодо користування будинком регулюються за правилами сервітуту.
Відповідно до ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут зберігає свою чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.
Підстави припинення сервітуту визначені у ст. 406 ЦК України. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Умовами договору купівлі - продажу будинку від 19.11.2015 року, за яким позивачка набула права власності на будинок, не передбачено обовязків для колишнього власника та членів її родини знятись з реєстраційного обліку в даному житловому будинку.
За таких обставин суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають право користування житловим будинком, який знаходиться в м.Черкаси, вул.Пушкіна, 116 за правилами сервітуту відповідно до ст.401, 402 ЦК України, оскільки протилежного не доведено позивачем в судовому засіданні.
Суд критично ставиться до інформації, викладеній в акті опитування сусідів від 26.01.2018 року, оскільки в ньому не міститься інформації яким чином, особи (сусіди), які підтвердили факт не проживання відповідачів в даному будинку, встановили даний факт та який саме період не проживають в будинку відповідачі.
Клопотання про виклик даних осіб (сусідів) в якості свідків у судове засідання позивачем не заявлялось.
Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.
Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання стосовно стягнення судових витрат, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідним покласти судові витрати на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 16, 321, 386, 391, 401, 402, 406 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 65, 156 ЖК України, ст.ст. 4, 3, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 280-282 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Соснівський районний суд м. Черкаси.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлений 04.06.2018 р.

Головуючий: Т.Є. Троян