П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 2-3646/11

Провадження № 14-6 звц 18

ВеликаПалата Верховного Суду в складі :

головуючого (судді-доповідача) - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянула у судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом

- рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 жовтня 2012 року, постановленого колегією суддів судової палати у цивільних справах у складі суддів: Нежури В. А., Усика Г. І., Соколової В. В.;

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2012 року, постановленої суддею Писаною Т. О.;

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2013 року, постановленої колегією суддів судової палати у цивільних справах у складі суддів: Кузнєцової В. О., Кадєтової О. В., Диби В. Г, Ізмайлової Т. Л., Остапчука Д. О.;

- ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року, постановленої колегією суддів судової палати у цивільних справах у складі суддів: Нежури В. А., Соколової В. В., Усика Г. І.;

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2014 року, постановленої суддею Загородньою І. М.;

- ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2014 року, постановленої суддею Борисовою О. В.;

- ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2014 року, постановленої колегією суддів судової палати у цивільних справах у складі суддів: Нежури В. А., Соколової В. В., Усика Г. І.;

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року, постановленої суддею Дьоміною О. О.;

- ухвали Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2015 року, постановленої суддею Невідомою Т. О.;

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року, постановленої суддею Ступак О. В. (далі - заява про перегляд судових рішень),

з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні судом даної справи.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_3,

- відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

- третя особа без самостійних вимог: Комунальне підприємство (далі - КП) «Липкижитлосервіс».

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позову

1. ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, за участю третьої особи без самостійних вимог - КП «Липкижитлосервіс», про визнання правочинів частково недійсними, усунення перешкод при здійсненні права власності, зобов'язання вчинити дії, виселення з житлового приміщення.

2. Позовну заяву мотивував порушенням з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 його прав на володіння, користування та розпорядження майном - квартирою № АДРЕСА_1 (далі - квартира). Вказані відповідачі виступили від квартири довірителями за договором доручення на ім'я мешканки зазначеного будинку ОСОБА_6 з питань встановлення домофону у під'їзді.

3. Позивач стверджував, що внаслідок встановлення домофону він позбавлений можливості потрапити до квартири, власником якої є, а також не може реалізувати право розпорядження його майном.

4. На підтвердження повноважень власника позивач вказував на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2004 року у справі № 2-1128/04 та рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2005 року у справі № 2-1909-1/05, змінене ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2006 року.

5. Просив суд:

- визнати недійсним договір доручення № 8138 від 22 січня 2011 року з усіма додатками до нього між повіреною особою ОСОБА_6 і довірителями (мешканцями під'їзду № 1 будинку АДРЕСА_1) в частині прав та обов'язків позивача від квартири;

- визнати недійсним договір на виконання монтажних робіт системи обмеження доступу № 8138 від 22 січня 2011року з усіма додатками до нього між замовником (ОСОБА_6) і виконавцем (ТзОВ «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс»)в частині прав і обов'язків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 від квартири;

- визнати недійсним договір безвідплатного користування блоком виклику № 8138 від 27 лютого 2011 року з усіма додатками до нього, стороною якого є ТзОВ «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс», в частині прав та обов'язків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 від квартири;

- визнати недійсним договір про надання послуг по технічному обслуговуванню і ремонту системи обмеження доступу за № 8138 від 27 лютого 2011 року з усіма додатками між виконавцем (ТзОВ «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс») і замовником (мешканцями під'їзду № 1 будинку АДРЕСА_1) в частині прав та обов'язків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 від квартири;

- зобов'язати усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності на квартиру шляхом виселення з неї ОСОБА_7 і ОСОБА_8;

- зобов'язати усунути перешкоди з боку відповідачів у здійсненні позивачем права власності у під'їзді № 1 будинку АДРЕСА_1 шляхом безкоштовного надання позивачу 2 (двох) комплектів ключів від дверей цього під'їзду та забезпечення у будь-який час вільного доступу до нього.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. 2 березня 2012 року Печерський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

7. 16 жовтня 2012 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив рішення, яким скасував рішення суду першої інстанції та частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав недійсним договір доручення № 8138 від 22 січня 2011 року з усіма додатками до нього між повіреною особою ОСОБА_6 і довірителями (мешканцями під'їзду № 1 будинку АДРЕСА_1) в частині прав та обов'язків позивача від квартири;

- визнав недійсним договір на виконання монтажних робіт системи обмеження доступу № 8138 від 22 січня 2011року з усіма додатками до нього між замовником (ОСОБА_6) і виконавцем (ТзОВ «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс») в частині прав і обов'язків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 від квартири;

- визнав недійсним договір безвідплатного користування блоком виклику № 8138 від 27 лютого 2011 року з усіма додатками до нього, стороною якого є ТзОВ «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс», в частині прав та обов'язків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 від квартири;

- визнав недійсним договір про надання послуг по технічному обслуговуванню і ремонту системи обмеження доступу за № 8138 від 27 лютого 2011 року з усіма додатками між виконавцем (ТзОВ «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс») і замовником (мешканцями під'їзду № 1 будинку АДРЕСА_1) в частині прав та обов'язків ОСОБА_7 й ОСОБА_8 від квартири;

- зобов'язав усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності на квартиру та виселити ОСОБА_7 й ОСОБА_8 з квартири;

8. В інших позовних вимогах апеляційний суд відмовив.

Короткий зміст рішень суду касаційної інстанції

9. 25 грудня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відмовив позивачеві у відкритті касаційного провадження у зв'язку необґрунтованістю касаційної скарги.

10. 8 квітня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відмовив позивачеві у допуску справи до провадження у Верховному Суді України.

Подальший розгляд справи судами

11. Позивач звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою про повторне виселення боржників (ОСОБА_7 й ОСОБА_8.) з квартири та усунення перешкод у здійсненні права власності на неї.

12. 15 квітня 2014 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви про повторне виселення боржників у зв'язку з відсутністю доказів про їх самовільне вселення у квартиру.

13. 15 травня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою повернув позивачеві касаційну скаргу.

14. Позивач звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року.

15. 13 червня 2014 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу про відмову у прийнятті заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року з огляду на те, що вона не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

16. Позивач звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою про повторне виселення боржників (ОСОБА_7 та ОСОБА_8.) з квартири й усунення перешкод у реалізації права власності на неї. Мотивував, зокрема, рапортами Печерського РУ ГУ МВС України та листами Печерського РУ ГУ МВС України.

17. 23 вересня 2014 року Апеляційний суд міста Києва постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви про повторне виселення боржників у зв'язку з відсутністю доказів їх самовільного вселення.

18. 15 грудня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відмовив позивачеві у прийнятті касаційної скарги.

19. Позивач звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2014 року.

20. 20 січня 2015 року Апеляційний судом міста Києва постановив ухвалу про відмову у прийнятті заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2014 року з огляду на те, що вона не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

21. 24 березня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відмовив позивачеві у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2015 року.

Короткий зміст рішення Європейського суду з прав людини

22. 12 жовтня 2017 року Велика Палата Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ) ухвалила рішення у справі «Бурмич та інші проти України» («Burmych and Others v. Ukraine», заява № 46852/13 та ін.) (далі також - рішення ЄСПЛ) щодо тривалого невиконання в Україні рішень національних судів, яким приєднала до заяв № 46852/13, № 47786/13, № 54125/13, № 56605/13 та № 3653/14 наведені у додатках І і ІІ до рішення ЄСПЛ 12 143 заяв (§ 1 резолютивної частини цього рішення) включно із заявою № 5168/15 («Oliynyk v. Ukraine»), яку 16 січня 2015 року подав позивач.

23. Тим же рішенням Велика Палата ЄСПЛ оголосила прийнятними заяви № 46852/13, № 47786/13, № 54125/13, № 56605/13 та № 3653/14 (§ 2 резолютивної частини рішення), які разом з іншими 12 143 заявами включно із заявою позивача № 5168/15 мають розглядатись відповідно до зобов'язань, що випливають із пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» («Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine», заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (§ 3 резолютивної частини рішення).

24. З огляду на це Велика Палата ЄСПЛ вирішила вилучити всі ці заяви включно із заявою позивача № 5168/15 з реєстру справ відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції та передати їх Комітету Міністрів Ради Європи з метою розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання зазначеного пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів і сплати боргу за цими рішеннями (§ 4 резолютивної частини рішення).

Розгляд заяви про перегляд судових рішень

25. У листопаді 2017 року позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 жовтня 2012 року, ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2012 року і від 8 квітня 2013 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2014 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року.

26. Просить скасувати вказані судові рішення, а заяви про повторне виселення боржників залишити без розгляду у зв'язку з набранням законної сили рішенням Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року у справі № 757/22701/13-ц.

27. Підставою для перегляду судових рішень позивач вважає рішення ЄСПЛ, копію якого просив витребувати від органу, відповідального за координацію виконання рішень зазначеної міжнародної судової установи.

28. 23 листопада 2017 року суддя Верховного Суду України ухвалою задовольнив клопотання заявника та витребував у Міністерства юстиції України належно оформлену копію рішення ЄСПЛ.

29. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон № 2147-VIII), яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

30. Відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у редакції Закону № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні відповідної справи судом, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Верховного Суду для їх розгляду за правилами перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31. 29 січня 2018 року суддя Великої Палати Верховного Суду відкрив провадження за виключними обставинами у справі.

32. 13 лютого 2018 рокуучасники справи на судове засідання не з'явилися.

33. 6 березня 2018 року Міністерство юстиції України надало копію рішення ЄСПЛ разом з його перекладом українською мовою, який є автентичним (лист № 2272/5.2.1/ін-18 від 26 лютого 2018 року).

34. 19 березня 2018 року ОСОБА_7 подав письмові пояснення.

35. 20 березня 2018 року учасники справи на судове засідання не з'явилися, хоча були повідомленими про час і місце розгляду справи. Про причини неявки Велику Палату Верховного Суду не повідомили. Повістка-повідомлення, адресована ОСОБА_6, повернулася за закінченням терміну зберігання.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення

36. Позивач вважає, що ЄСПЛ рішенням від 12 жовтня 2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» задовольнив його заяву № 5168/15, а тому просить скасувати судові рішення (див. пункт 25 цієї постанови).

(2) Узагальнений виклад позицій інших учасників судового провадження

37. ОСОБА_7 у письмових поясненнях проінформував суд про проблеми з оформленням права спадщини на квартиру та дії стосовно спадкового майна, які, за словами цього відповідача, неправомірно вчиняє позивач. Стверджує, що останній злочинним шляхом за підробленими документами заволодів 1/3 часткою у квартирі. Позицію щодо заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_7 не висловив.

38. Інші відповідачі та третя особа без самостійних вимог позицію щодо заяви про перегляд судових рішень не висловили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи

39. ВеликаПалата Верховного Суду заслухала суддю-доповідача та з дотриманням передбачених законодавством меж і підстав перегляду судових рішень за виключними обставинами, а саме у зв'язку з встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, дійшла таких висновків.

(1.1) Щодо вилучення з реєстру справ ЄСПЛ заяви позивача № 5168/15

40. Відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції ЄСПЛ може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку: a) що заявник не має наміру далі підтримувати свою заяву; або b) що спір уже вирішено; або c) що на будь-якій іншій підставі, встановленій Судом, подальший розгляд заяви не є виправданим. Проте Суд продовжує розгляд заяви, якщо цього вимагає повага до прав людини, гарантованих Конвенцією та протоколами до неї.

41. Згідно з пунктом 2 статті 37 Конвенції ЄСПЛ може прийняти рішення про поновлення заяви в реєстрі справ, якщо він вважає, що це виправдано обставинами.

42. Отже, виключення заяви з реєстру є дією ЄСПЛ, яка допускається Конвенцією на будь-якій стадії провадження у справі до ухвалення ЄСПЛ рішення по суті спору.

43. У рішенні в справі «Бурмич та інші проти України» ЄСПЛ постановив вилучити зі свого реєстру заяви, які стосуються системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні, та передати ці заяви Комітету МіністрівРади Європи, який здійснюватиме подальший нагляд за їх виконанням Україною в контексті вжиття заходів загального характеру з виконання пілотного рішення у справі «ЮрійМиколайович Іванов проти України». До списку цих заяв було приєднано і заяву № 5168/15, подану позивачем.

44. Застосований ЄСПЛ у рішенні в справі «Бурмич та інші проти України» підпункт «с» пункту 1 статті 37 Конвенції передбачає виключення заяви з реєстру, якщо її подальший розгляд не є виправданим, і повага до прав людини, гарантованих Конвенцією та протоколами до неї, не вимагає від ЄСПЛ продовження такого розгляду.

45. ЄСПЛ вказав, що «інтереси цих заявників і всіх інших існуючих та потенційних потерпілих від відповідної системної проблеми більш захищені в рамках процесу виконання», а «подальший розгляд справ типу Іванов є не найкращим засобом досягнення мети Конвенції. Відтак, Суд доходить висновку, що подальший розгляд цієї справи не є виправданим у розумінні підпункту «с» пункту 1 статті 37» (§ 202 рішення ЄСПЛ).

46. Крім того, ЄСПЛ звернув увагу на те, що «недоліки, на які скаржаться заявники у цих заявах, мають бути усунуті шляхом вжиття заходів загального характеру в рамках виконання пілотного рішення у справі Іванов, у тому числі й наданням належного та достатнього відшкодування шкоди, завданої порушенням Конвенції, встановленим зазначеним рішенням (див. пункти 154, 201 - 203 та п'ятий пункт резолютивної частини рішення у справі Іванов (Ivanov)), які мають здійснюватись під наглядом Комітету Міністрів. Таким чином, враховуючи різні процеси, задіяні з цією метою, Суд також доходить висновку, що повага до прав людини у розумінні пункту 1 статті 37 in fine не вимагає подальшого розгляду цих заяв для ухвалення рішення щодо індивідуального відшкодування» (§ 204 рішення ЄСПЛ).

47. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що заява позивача № 5168/15 була виключена з реєстру та передана Комітету Міністрів Ради Європи як така, що віднесена до заяв, які мають розглядатись відповідно до зобов'язань України, що випливають із пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», а саме зобов'язань щодо вжиття Україною заходів загального характеру, у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників.

48. Відтак, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що відповідно до пункту 2 статті 37 Конвенції, якщо Україна не вживе належні заходи загального характеру на виконання пілотного рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», включно із заявами, що були вилучені з реєстру рішенням ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України», така обставина може стати підставою для поновлення вилучених заяв в реєстрі справ ЄСПЛ і їх подальшого вирішення.

49. Вказане підтверджується позицією ЄСПЛ, висловленою в рішенні у вказаній справі: ЄСПЛ нагадав, що його висновок про відсутність обставин щодо поваги до прав людини, передбачених Конвенцією та протоколами до неї, які б вимагали подальшого розгляду цієї справи та інших справ типу Іванов (§ 206 рішення ЄСПЛ), не обмежує повноважень ЄСПЛ щодо поновлення відповідно до пункту 2 статті 37 цієї або будь-якої іншої аналогічної заяви у реєстрі справ, якщо це буде виправдано обставинами (§ 207 рішення ЄСПЛ).

50. Більше того, ЄСПЛ у рішенні передбачив, що впродовж двох років із дня його ухвалення може бути доцільним провести повторну оцінку ситуації, щоб з'ясувати, чи виникли за цей час обставини, здатні виправдати здійснення ЄСПЛ повноважень з поновлення у реєстрі заяв, наведених у додатках до рішення ЄСПЛ (§ 227).

51. Таким чином, впродовж двох років з дня ухвалення рішення ЄСПЛ може визнати доцільним повторно оцінити ситуацію з виконання Україною пілотного рішення у справі «ЮрійМиколайович Іванов проти України» та відповідно до пункту 2 статті 37 Конвенції поновити в реєстрі будь-яку вилучену згідно з рішенням ЄСПЛ заяву, зокрема і заяву позивача № 5168/15.

(1.2) Щодо застосування заходів, направлених на відновлення попереднього юридичного стану, який позивач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum)

52. Відповідно до статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) та статті 46 Конвенції Україна зобов'язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ в будь-якій справі, в якій вона є стороною.

53. У главі 3 Закону № 3477-IV передбачено, що для виконання рішення ЄСПЛ, яким констатовано порушення Україною Конвенції, мають вживатися заходи індивідуального та загального характеру.

54. Згідно зі статтею 41 Конвенції, якщо ЄСПЛ визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї, і якщо внутрішнє право держави, яка була стороною у справі, передбачає лише часткову компенсацію, ЄСПЛ, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

55. У рішенні у справі «Бурмич та інші проти України» ЄСПЛ вказав, що його головне завдання «визначається статтею 19 Конвенції, а ухвалення рішення про надання справедливої сатисфакції за статтею 41 є лише додатковим до цього завдання. Отже, враховуючи мету процедури пілотного рішення, що, як зазначено вище, полягає у наданні допомоги державам під час вирішення системних проблем на національному рівні, тим самим забезпечуючи заявникам права та свободи, передбачені Конвенцією, відповідно до статті 1, функція Суду за статтею 19 не може бути перетворена на надання індивідуального грошового відшкодування у кожній повторюваній справі, що виникає з однієї тієї ж системної проблеми» (§ 181 рішення ЄСПЛ).

56. Більше того, ЄСПЛ припустив, що «хоча можна було б присудити індивідуальне відшкодування, розглянувши цю справу по суті, а також присудити справедливу сатисфакцію моральної шкоди…, Суд вважає, що існує сильний суспільний інтерес у підтриманні підходу, здатного у довгостроковій перспективі зберегти відповідні ролі Суду, Уряду держави-відповідача та Комітету Міністрів відповідно до статей 19 та 46 Конвенції» (§ 173 рішення ЄСПЛ).

57. За статтею 10 Закону № 3477-IV додатковими щодо виплати присудженого ЄСПЛ відшкодування (статті 7-9 цього Закону) заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ.

58. Звертаючись із заявою про перегляд судового рішення, позивач підняла питання про забезпечення їй на підставі рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» права на такий захід індивідуального характеру як відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який позивач мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum).

59. Згідно з частиною 3 статті 10 Закону № 3477-IV відновлення попереднього юридичного стану особи здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі.

60. Отже, застосування restitutio in integrum можливе шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі, у разі вжиття Україною заходів індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ у справі, в якій вона є стороною.

61. Однак, як зазначалося (див. пункти 43, 46-47 цієї постанови), у рішенні в справі «Бурмич та інші проти України» ЄСПЛ прямо вказав на те, що порушення, на які скаржаться заявники у заявах, об'єднаних у цій справі, мають бути усунуті шляхом вжиття заходів загального характеру в рамках виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» під наглядом Комітету Міністрів Ради Європи.

62. Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 3477-IV заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в рішенні ЄСПЛ системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов'язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до рішення ЄСПЛ метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

63. ЄСПЛ у рішенні в справі «Бурмич та інші проти України» зазначив, що «відповідно до логіки процедури пілотного рішення, забезпечення «адекватного та достатнього відшкодування» у розумінні пункту п'ятого резолютивної частини рішення у справі Іванов є договірним зобов'язанням, пов'язаним із виконанням пілотного рішення, нагляд за виконанням якого здійснюється Комітетом Міністрів, при цьому роль Суду суттєво обмежується виявленням системної проблеми та, за необхідності, визначенням заходів загального характеру, які слід вжити з метою виконання рішення. Таким чином, суть процедури пілотного рішення полягає у наданні належного відшкодування потерпілим у подальших аналогічних справах у рамках виконання пілотного рішення» (§ 159 рішення ЄСПЛ).

64. Тому ЄСПЛ дійшов висновку, що «вирішення цих заяв і 12 143 заяв, які перебувають на розгляді, незалежно від того, чи була про них повідомлена держава-відповідач, є більшою мірою частиною процесу виконання пілотного рішення у справі Іванов, а відшкодування за системну проблему, констатовану у рішенні у справі Іванов, має бути надано всім потерпілим, у тому числі тим, хто вже подав заяви до Суду, у рамках процедури виконання, яка здійснюється під наглядом Комітету міністрів» (§ 215 рішення ЄСПЛ).

65. На думку ЄСПЛ, «саме Комітет Міністрів має здійснювати нагляд за виконанням рішення та забезпечувати виконання державою її юридичного зобов'язання за статтею 46, у тому числі вжиття заходів загального характеру, що можуть вимагатись пілотним рішенням щодо надання відшкодування всім іншим існуючим або потенційним потерпілим від констатованого системного недоліку (§ 194 рішення ЄСПЛ).

66. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду не може вживати заходи індивідуального характеру шляхом перегляду судових рішень у справі № 2-3646/11 на виконання рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України».

67. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

68. Такий перегляд є одним із додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених статтею 10 Закону № 3477-IV.

69. Якщо інше не вказано у рішенні ЄСПЛ, повторний розгляд справи судом, включаючи відновлення провадження у справі, можливий, коли у рішенні ЄСПЛ, ухваленому на користь заявника, визнано порушення відповідачем зобов'язань за Конвенцією при вирішенні судом на національному рівні тієї справи, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого просить цей заявник.

70. У рішенні ЄСПЛ може бути прямо вказано на необхідність вжиття державою додаткових заходів індивідуального характер чи з самого рішення ЄСПЛ можна зробити висновок про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції, шляхом повторного розгляду її справи судом, включаючи відновлення провадження у відповідній справі.

71. Таким чином, не може застосовуватися як захід індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ перегляд судових рішень у зв'язку з виключними обставинамиза пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України у випадках, якщо встановлені ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов'язань повинні бути усунуті лише шляхом вжиття заходів загального характеру (див. пункти 43, 46-47, 62-65 цієї постанови).

72. Про стан розгляду в ЄСПЛ заяви № 5168/15 позивач був проінформований.Так, на його адресу ЄСПЛ надіслав лист від 12 жовтня 2017 року. У цьому листі повідомлено, що 26 червня 2017 року Велика Палата ЄСПЛ ухвалила рішення, в якому визнала заяву позивача № 5168/15, приєднану до справи «Бурмич та інші проти України», частиною процедури виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України». Зокрема, ЄСПЛ вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні у справі Іванова, має бути надано в рамках процедури його виконання під наглядом Комітету Міністрів Ради Європи.

73. Крім того, у вказаному листі, ЄСПЛ повідомив позивача, що він вилучив усі об'єднані заяви з реєстру справ згідно зі статтею 37 §1(с) Конвенції та передав їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення у справі «ЮрійМиколайович Іванов проти України».

74. ВеликаПалата Верховного Суду звертає увагу позивача на те, що рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» стосується скарг за пунктом 1 статті 6 і статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо невиконання або тривалого виконання рішень національних судів (§ 217 рішення ЄСПЛ). ЄСПЛ не встановив порушення Україною міжнародних зобов'язань саме при вирішенні національними судами справи № 2-3646/11. Крім того, позивач у заяві про перегляд судових рішень вказує, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 3 червня 2016 року у справі №757/22701/13-ц його вимоги щодо виселення й усунення перешкод у користуванні майном були задоволені.

75. З огляду на все викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні законні підстави для застосування такого додаткового заходу індивідуального характеру як повторний розгляд справи позивача, зокрема відсутні підстави для скасуваннясудових рішень, про перегляд яких він просить у відповідній заяві.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

76. ВеликаПалата Верховного Суду вважає заяву позивача про перегляд судового рішення необґрунтованою та відмовляє в її задоволенні.

(3) Висновок щодо застосування норм права

77. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, підставою для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом.

78. Такий перегляд є одним із додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених статтею 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», і для його проведення суд має враховувати Рекомендацію № R (2000) 2 від 19 січня 2000 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини.

79. У рішенні ЄСПЛ може бути прямо вказано на необхідність вжиття державою додаткових заходів індивідуального характер чи з самого рішення ЄСПЛ можна зробити висновок про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції, шляхом повторного розгляду її справи судом, включаючи відновлення провадження у відповідній справі.

80. Якщо інше не вказано у рішенні ЄСПЛ, повторний розгляд справи судом, включаючи відновлення провадження у справі, можливий, якщо у рішенні ЄСПЛ, ухваленому на користь заявника, визнано порушення Україною зобов'язань за Конвенцією при вирішенні судом на національному рівні тієї справи, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого просить цей заявник.

81. Таким чином, не може застосовуватися як захід індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ перегляд судових рішень у зв'язку з виключними обставинамиза пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України у випадках, якщо встановлені ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов'язань:

81.1. Повинні бути усунуті лише шляхом вжиття заходів загального характеру;

81.2. Не стосуються особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень;

81.3. Не стосуються справи, про перегляд судового рішення в якій подана заява;

81.4. Стосуються лише тривалості розгляду даної справи чи тривалості невиконання ухвалених у ній судових рішень.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 1 частини третьої статті 429 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А :

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 жовтня 2012 року, ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2012 року і від 8 квітня 2013 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2014 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2015 року у зв'язку з встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні судом цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічний центр домофонізації «Цифрал-Сервіс», ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, за участю третьої особи без самостійних вимог - Комунального підприємства «Липкижитлосервіс», про визнання правочинів частково недійсними, усунення перешкод при здійсненні права власності, зобов'язання вчинити дії, виселення з житлового приміщення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 30 березня і підписаний 17 квітня 2018 року.

Головуючий (суддя-доповідач)Д. А. Гудима
Судді: Н. О. АнтонюкО. Б. Прокопенко
С. В. БакулінаЛ. І. Рогач
В. В. БританчукІ. В. Саприкіна
В. І. ДанішевськаО. М. Ситнік
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська
Н. П. Лященко