Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 372/3703/15-ц

провадження № 61-2277св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року у складі суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Мережко М. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 28 липня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 100 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 28 липня 2016 року. 14 квітня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, за умовами якого строк дії продовжено до 28 жовтня 2018 року. ОСОБА_2 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. 13 травня 2015 року відповідачу направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, яку вона отримала 29 травня 2015 року, проте заборгованість не погашена.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 831 долар 48 центів США, що еквівалентно 1 074 658 грн 97 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 40 728 доларів 83 центи США, заборгованості за процентами у розмірі 3 535 доларів 46 центів США, пені у розмірі 5 567 доларів 19 центів США (120 061 грн 27 коп.).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 28 липня 2006 року у розмірі 44 264 долари 29 центів США та 120 061 грн 27 коп., що станом на 06 серпня 2015 року складається із заборгованості за кредитом у розмірі 40 728 доларів 83 центи США, заборгованості за процентами у розмірі 3 535 доларів 46 центів США, пені у розмірі 120 061 грн 27 коп. У задоволенні позовних вимог щодо валюти стягнення пені відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави, передбачені статтями 526, 527, 629, 638, 640, 1046, 1054, 1055 ЦК України, для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором згідно з наданим позивачем розрахунком. При цьому суд виходив із того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; кредитного договору відповідач не оспорювала; пеня підлягає стягненню у грошовій одиниці України - гривні.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено факту надання відповідачу кредитних коштів; ненадання позивачем оригіналу заяви на видачу готівки є ухиленням від проведення судової почеркознавчої експертизи. Крім того, визнання представником ОСОБА_2 отримання відповідачем частини кредиту, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки первинні бухгалтерські документи за договором знищені, а рішення суду у відповідності до положень статті 1051 ЦК України не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження обставин про те, що гроші були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на виконання умов кредитного договору відповідачем було відкрито позичковий рахунок № НОМЕР_1, на який зараховано кредитні кошти у сумі 100 тис. доларів США, що підтверджується випискою по вказаному рахунку, у подальшому відповідні кошти на виконання п. 3.2 кредитного договору було перераховано на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2, та знято (отримано) особисто ОСОБА_2, що підтверджується копією заяви на видачу готівки від 28 липня 2006 року та випискою по рахунку позичальника на дату видачі кредитних коштів. Оригінал заяви на видачу готівки було знищено у відповідності до пункту 303 Постанови правління Національного Банку України, якою затверджено «Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» від 08 грудня 2004 року № 601, що підтверджується актом № 47 про виділення до знищення документів, про що позивачем було повідомлено апеляційний суд; письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику; ОСОБА_2 не оспорювала кредитний договір та не заявляла будь-яких вимог до позивача з приводу неповного отримання суми або ж взагалі неотримання кредитних коштів, натомість у квітні 2009 року вона звернулася до банку із заявою-анкетою про внесення змін до умов кредитного договору, у якій власноручно здійсненим підписом під анкетою посвідчила вірність графи первинна сума кредиту 100 тис. доларів США; 14 квітня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої строк кредиту збільшено на 15 календарних місяців; під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача неодноразово стверджувала, що ОСОБА_2 дійсно укладала із банком кредитний договір та отримувала кредитні кошти, однак нібито не пам'ятає, яку саме суму. Такі дії відповідача, зокрема, укладення додаткової угоди до кредитного договору, часткове виконання умов кредитного договору, внесення коштів у валюті кредиту, свідчать про визнання факту отримання кредитних коштів на наявність відповідних зобов'язань за кредитним договором.

У запереченні на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить відхилити касаційну скаргу та залишити рішення апеляційного суду без змін. Позивачем не надано будь-яких розрахункових документів, які б підтверджували факт зарахування на рахунок відповідача № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 100 тис. доларів США та не надано заяви відповідача на видачу з вказаного рахунку готівкових коштів у сумі 100 тис. доларів США, тому апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не підтверджено факту видачі відповідачу кредиту у сумі 100 тис. доларів США. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано до суду копію архівного примірника № 2 заяви ОСОБА_2 про видачу готівки та виписку із рахунку, проте остання заперечує, що підписувала таку заяву, у зв'язку з чим апеляційним судом була призначена судова почеркознавча експертиза, яка не була проведена через ненадання позивачем оригіналу заяви на видачу готівки від 28 липня 2006 року. Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу в зазначеній сумі, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

12 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що 28 липня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено договір № 014/3847/82/41582, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 100 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 28 липня 2016 року. 14 квітня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, за умовами якого строк дії вказаного кредитного договору продовжено до 28 жовтня 2018 року.

На підтвердження заявлених позовних вимог банк надав кредитний договір № 014/3847/82/41582 від 28 липня 2006 року, додаткову угоду № 1 від 14 квітня 2009 року до кредитного договору від 28 липня 2006 року, розрахунок заборгованості станом на 06 серпня 2015 року, заяву на видачу готівки від 28 липня 2006 року, виписку по рахунку, вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Нормами цивільного процесуального закону визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Апеляційним судом не враховано, що наданий суду кредитний договір № 014/3847/82/41582, укладений 28 липня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2, який підписано боржником, у встановленому законом порядку не оспорено за безгрошовістю і не визнано недійсним.

Крім того, сторони доповнювали зміст прав та обов'язків за кредитним договором шляхом укладення додаткової угоди, ОСОБА_2 вчиняла платежі згідно погодженого сторонами графіку погашення кредиту.

Вказані обставини у сукупності свідчать про визнання ОСОБА_2 обставин отримання кредиту у вказаному в договорі розмірі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Встановивши порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту, внаслідок яких утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 264 долари 29 центів США та 120 061 грн 27 коп., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення вказаної суми боргу із відповідача на підставі статей 526, 527, 629, 638, 640, 1046, 1054, 1055 ЦК України.

Таким чином, апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, що в силу статті 413 ЦПК України є підставою скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик