12.04.2018 Єдиний унікальний № 371/1648/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 230 /18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Федорчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Київської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом та за законом,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області 14 грудня 2017 року із вказаним позовом звернулися позивачі та просили суд визнати:

- за ОСОБА_1, право власності на ѕ (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,1000 га на території міста Миронівка Київської області, вулиця Майданника, буд. № 30, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032, вартістю 105710,00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року;

- за ОСОБА_1, право власності на ѕ (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,0900 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033, вартістю 4091, 00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року;

- за ОСОБА_2, право власності на ј (одну четверту) частку земельної ділянки площею 0,1000 га на території міста Миронівка Київської області, вулиця Майданника, буд. № 30, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032, вартістю 105710,00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року;

- за ОСОБА_2, право власності на ј (одну четверту) частку земельної ділянки площею 0,0900 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033, вартістю 4091,00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 22 березня 2013 року померла їх мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема дві земельні ділянки, а саме:

- площею 0,1000 га на території міста Миронівка Київської області, вулиця Майданника, буд. № 30, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032, вартістю 105710,00 грн., що підтверджується державним актом серії ЯМ № 329504;

- площею 0,09000 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033, вартістю 4091,00 грн., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 329505.

Будучи спадкоємцями померлої, позивачі належним чином оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину не мають змоги, оскільки у померлої відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки.

У судове засідання позивачі не з'явилися, представник позивача ОСОБА_5 подав до суду заяви, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві міський голова ОСОБА_6 просив розглядати справу у відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечила.

Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови , що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

Позивачі звернулися за судовим захистом у звязку із невизнанням державним нотаріусом ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори права на отримання у власність в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року, права на отримання у власність земельних ділянок (а.с. 21).

У судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2013 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК № 271741, виданим 26 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 55 (а.с. 7).

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 віра Іванівна 07 вересня 2009 року склала заповіт, зареєстрований в реєстрі під номером 1478, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право вона заповіла ОСОБА_1 (а.с. 45).

Отже, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом померлої 22 березня 2013 року ОСОБА_4, тому у випадку прийняття спадщини він має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за її життя, згідно заповіту.

В встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4, позивачі звернулися до державного нотаріуса ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їм було відмовлено, у звязку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Спадковим майном є вищезазначені земельні ділянки.

Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є її дочка, тобто позивач ОСОБА_2.

Той факт, що померла ОСОБА_4 була матір'ю позивача ОСОБА_2 підтверджується:

- свідоцтвом про народження Серії 1-ОК № 034681 від 08 травня 1956 року, актовий запис № 58 із якого вбачається, що батьками позивача були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 10);

- свідоцтвом про одруження Серії І-УР №852486 від 06 серпня 1960 року, актовий запис № 57, із якого вбачається, що померла змінила своє прізвище з ОСОБА_8 на Герман (а. с. 12);

- свідоцтвом про одруження Серії 1-БК № 243604 від 28 вересня 1974 року, актовий запис № 347, позивач змінила своє прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_2 (а.с. 9).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України).

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця.

Спадкодавець за життя мала право власності на земельні ділянки: площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032 та площею 0,09000 га кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033. Це майно входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_4.

Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивачі відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1266, 1267 та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України отримала право власності на земельні ділянки, а саме:

- позивач ОСОБА_1 на ? (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,1000 га на території міста Миронівка Київської області, вулиця Майданника, буд. № 30, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032, вартістю 105710,00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року;

- позивач ОСОБА_1 на ? (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,0900 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033, вартістю 4091, 00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року;

- позивач ОСОБА_2 на ? (одну четверту) частку земельної ділянки площею 0,1000 га на території міста Миронівка Київської області, вулиця Майданника, буд. № 30, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032, вартістю 105710,00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року;

- позивач ОСОБА_2 на ? (одну четверту) частку земельної ділянки площею 0,0900 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033, вартістю 4091,00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними.

Оскільки позивачі, будучи спадкоємцями померлої ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 за заповітом, а позивач ОСОБА_2 за законом мають перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю документа, що підтверджує їх право власності на спадкове майно, порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись, ст. ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 229, 247, 258, 259, 268, 273, 354, 355, 356 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1, право власності на ѕ (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,1000 га на території міста Миронівка Київської області, вулиця Майданника, буд. № 30, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032, вартістю 105710,00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року.

3. Визнати за ОСОБА_1, право власності на ѕ (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,0900 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033, вартістю 4091, 00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року.

4. Визнати за ОСОБА_2, право власності на ј (одну четверту) частку земельної ділянки площею 0,1000 га на території міста Миронівка Київської області, вулиця Майданника, буд. № 30, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0032, вартістю 105710,00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року.

5. Визнати за ОСОБА_2, право власності на ј (одну четверту) частку земельної ділянки площею 0,0900 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:217:0033, вартістю 4091,00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 березня 2013 року.

6. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя підпис ОСОБА_9

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук