Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2327/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

04 червня 2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л., секретар Кондра Ю.Ю.

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу № 552/2327/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 26 квітня 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Посилався на те, що 24 листопада 2017 року надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в еквіваленті 4000 доларів США, які відповідач зобовязувався повернути за першою вимогою.

Позивач зазначав, що 03 квітня 2018 року направив відповідачу претензію-вимогу про повернення коштів, але грошові кошти відповідачем повернуті не були.

В своїй позовній заяві просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в еквіваленті 4000 доларів США, що складає 108000 грн.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 травня 2018 року позовна заява ОСОБА_2 прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_3, будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду, відзив на позовну заяву не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 4000 доларів США, які зобовязувався повернути за першою вимогою.

Отримання грошових коштів підтверджено простою письмовою розпискою, складеною відповідачем ОСОБА_3, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що відповідно до умов зобовязання, яке виникло між сторонами по справі, грошові кошти відповідач ОСОБА_3 за вимогою позивача ОСОБА_2 не повернув.

Встановивши дані обставини, оскільки відповідачем позивачу грошові кошти за укладеним договором позики не повернуто, суд приходить до висновку, що заборгованість за договорами позики підлягає стягненню з відповідача.

При вирішенні питання про розмір заборгованості суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (Правовий висновок у справі за N 6-1672цс16).

Тому суд відповідно до вимог ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України вважає за необхідне обраховувати суму боргу відповідно до офіційного курсу Національного Банку України української гривні до долару США станом на день ухвалення судового рішення, а не на час укладення договору між сторонами, та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача за договорами підлягає до стягнення сума 104455,78 грн. виходячи з наступного розрахунку: розмір позики за договором 4000 доларів США х 26,113944 (офіційний курс) = 104455,776 грн.

З цих підстав позовні вимоги підлягають до задоволення зі стягненням суми боргу саме за курсом Національного Банку України української гривні до долару США на день ухвалення судового рішення.

Також з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1044,56 грн.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 104455 грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1044 грн. 56 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 червня 2018 року.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко

04.06.2018