Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 204/2362/16

провадження № 61-1369св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
відповідачі:-ОСОБА_4
треті особи:-Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора,
-Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Свистунової О. В., від 28 вересня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про встановлення факту родинних відносин.

Позовні вимоги мотивовано тим, що підставою для звернення керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 з цим позовом є неналежний захист інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 його законними представниками та органом опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, що порушує право неповнолітнього ОСОБА_3 на отримання спадкового майна.

Так, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Матір'ю дитини записана ОСОБА_5, а відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 16 грудня 2011 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини сироти.

Розпорядженням голови Апостолівської районної державної адміністрації № 797-р-12 ОСОБА_3 влаштовано до прийомної сім'ї до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на спільне проживання та виховання, які є його законними представниками.

ОСОБА_7, як прийомний батько та законний представник ОСОБА_3, звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після померлої матері дитини - ОСОБА_5

13 січня 2014 року законним представникам малолітнього ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори КрупськоюЛ. В. та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_5 на частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, через відсутність доказів, які підтверджують родинні відносини між особами ОСОБА_3 та ОСОБА_9

ОСОБА_9 є прадідом ОСОБА_3 за материнською лінією та останній має права на спадкування за прадідом за правом представлення.

Враховуючи нотаріальну відмову, виникла необхідність у підтвердженні факту родинних зв'язків між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у судовому порядку.

Прокуратурою Красногвардійського району м. Дніпропетровська, з метою захисту інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 було подано заяву в порядку окремого провадження про встановлення факту родинних зв'язків між ОСОБА_9 та малолітнім ОСОБА_3

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року заяву прокурора задоволено, встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості між ОСОБА_9 та малолітнім ОСОБА_3 Однак, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/4253/2014-ц, в якій заявила, що вона є власником майна, що залишилось після смерті ОСОБА_9

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року, яка набрала законної сили, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року скасовано та заяву прокурора залишено без розгляду з посиланням на те, що в даній справі існує спір про право і заява прокурора має розглядатись в порядку позовного провадження.

Враховуючи факт існування спору про право між ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_3, прокурор звернувся до суду із вказаним позовом в порядку позовного провадження з метою захисту прав дитини. Встановлення родинних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 необхідно для реалізації останнім свого права на спадкування за законом.

На підставі наведеного позивач просив суд: встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості між малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є його прадідом; визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, правнуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3; стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в сумі 1 378 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року позов задоволено.

Встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості між малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є його прадідом.

Визнано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, правнуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір в сумі 1 378 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при розгляді справи було достовірно встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно є правнуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суд встановив, що встановлення фактів, про які заявлено в позовній заяві, необхідно для отримання неповнолітнім ОСОБА_3 спадщини у вигляді нерухомого майна. Встановлено, що спадкові права дитини заперечуються та не визнаються ОСОБА_4, тобто існує спір про право.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом першої інстанції з урахуванням положень статті 88 ЦПК України.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивована тим, що між сторонами існує спір про право, однак позовна заява пред'явлена лише з вимогою про встановлення факту родинних відносин.

Також, апеляційний суд звернув увагу на той факт, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості співвідповідача територіальну громаду.

Оскільки апеляційний суд не наділений процесуальними повноваженнями на залучення до участі у справі осіб, які не брали участі у суді першої інстанції, а також уточняти позовні вимоги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність ухвалення у справі нового судового рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі, поданій 27 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Дніпропетровської області, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року і залишити в силі рішення районного суду.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заступник прокурора Дніпропетровської області посилається на те, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України, оскільки воно не містить посилань на обґрунтовані та мотивовані підстави для скасування рішення районного суду і відмову в позові, не містить посилань на висновки про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незважаючи на те, що такі висновки апеляційного суду за правилами пункту 4 частини першої статті 309 ЦПК України є обов'язковими.

Особа, яка подає касаційну скаргу, звертає увагу на помилковість висновків апеляційного суду про неможливість розгляду в позовному провадженні спору за єдиною позовною вимогою про встановлення факту родинних відносин, а також безпідставність та невмотивованість посилань апеляційного суду про необхідність залучення до участі у справі в якості співвідповідача територіальної громади.

Крім того, заявник вказує, що, відмовляючи прокурору у задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 в порядку як окремого так і позовного провадження, апеляційним судом допущено порушення статей 55, 124 Конституції України та статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже фактично суд зробив висновок про неможливість захисту права ОСОБА_3 засобами цивільного законодавства.

У заяві, поданій 01 лютого 2017 року, Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради підтримав вимоги касаційної скарги.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За правилами пункту 3 частини першої статті 316 ЦПК України рішення апеляційного суду складається з мотивувальної частини із зазначенням: мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду відповідає не в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2009 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (який є батьком ОСОБА_10, яка в свою чергу є матір'ю ОСОБА_5, яка є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_3.), є прадідом неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 помер.

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13 січня 2014 року відмовлено ОСОБА_7, який є прийомним батьком та законним представником малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, на частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, у зв'язку з ненаданням документів, які були б доказом факту смерті ОСОБА_9 і ОСОБА_10, та документів, які б підтверджували факт родинних відносин між ОСОБА_9 і ОСОБА_10

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року скасовано та залишено без розгляду заяву прокурора, подану до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в порядку окремого провадження, про встановлення факту родинних зв'язків між ОСОБА_9 та малолітнім ОСОБА_3 При цьому, апеляційний суд послався на те, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне для вирішення питання щодо спадкового майна, тобто в даній справі існує спір про право, крім того, справу розглянуто судом першої інстанції без участі ОСОБА_4 (власника спірного майна), а тому суд дійшов висновків, що заява прокурора має розглядатись в порядку позовного провадження.

Наведене свідчать про наявність між сторонами у справі спору про право, що було з'ясовано під час розгляду справи у порядку окремого провадження.

Нормами статей 15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення.

Наведене залишилося поза увагою апеляційного суду, який дійшов передчасних висновків про неможливість розгляду в позовному провадженні справи за позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, без пред'явлення додаткових позовних вимог щодо захисту права.

Такі правові висновки відповідають роз'ясненням, викладеним у пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», які зводяться до того, що відповідно до пункту 1 статті 273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Не можна погодитися і з висновками апеляційного суду про неможливість розгляду справи без участі у ній в якості співвідповідача територіальної громади, оскільки жодних мотивів на обґрунтування таких висновків апеляційного суду рішення апеляційного суду не містить, і це свідчить про невідповідність рішення апеляційного суду вимогам статті 316 ЦПК України щодо його змісту, статті 213 ЦПК України щодо його обґрунтованості і законності.

Разом з тим, рішення апеляційного суду є правильним по суті і законним та не підлягає скасуванню у зв'язку з наступним.

Вбачається, що встановлення факту родинних відносин між неповнолітнім ОСОБА_3 та його прадідом ОСОБА_9 необхідно для отримання неповнолітнім ОСОБА_3 спадщини у вигляді частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_5 на частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, через відсутність в матеріалах спадкової справи правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, відсутність документів на підтвердження смерті прадіда ОСОБА_9 та баби ОСОБА_11, документів на підтвердження родинних відносин між прадідом ОСОБА_9 та бабою ОСОБА_11

Копії документів, які завірені прокурором, на підтвердження факту родинних відносин: між малолітнім ОСОБА_3 та померлою матір'ю ОСОБА_5 (а. с. 4, том 1); між померлою матір'ю ОСОБА_5 та померлою бабою ОСОБА_11 (а. с. 10, 11, том 1); між померлою бабою ОСОБА_11 та померлим прадідом ОСОБА_9 (а. с. 13, том 1) містяться у матеріалах справи, такі документи підтверджують факт родинних відносин між малолітнім ОСОБА_3 та його прадідом ОСОБА_9 і відсутня необхідність встановлювати ці обставини в судовому порядку оскільки відсутній спір саме з цього приводу.

Та обставина, що спадкові права малолітнього ОСОБА_3 по відношенню до частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, заперечуються та не визнаються ОСОБА_4, не стосується питання підтвердження факту наявності родинних відносин між малолітнім ОСОБА_3 та його прадідом ОСОБА_9, а стосується питання визначення об'єму спадкової маси, на яку може претендувати малолітній ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері, однак судового спору з цього приводу не пред'явлено.

Особа наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, якщо існує факт його порушення, невизнання або оспорювання, а підстави позову прокурора не свідчать про обмеження будь яких прав малолітнього ОСОБА_3 на подання нотаріусу документів щодо підтвердження родинних відносин між його прадідом ОСОБА_9 та бабою ОСОБА_11, копії яких позивачем додано до позовної заяви.

Відповідно до частин першої та другої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Як зазначено вище, рішення апеляційного суду про відмову в позові правильне по суті і законне, а тому таке судове рішення, відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що судове рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та пунктом 4 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області, подану в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на прокуратуру Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик