Провадження №22-ц/772/296/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач :Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 рокуСправа № 137/1649/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №137/1649/17 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Літинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, заінтересована особа Кредитна спілка «Фортеця» на бездіяльність державного виконавця, зняття арешту з нерухомого майна, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2017 року, яка постановлена суддею Гопкіним П.В. в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області о 12 год. 42 хв., -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась у суд з зазначеною скаргою, мотивуючи її тим, що на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області 04 жовтня 2010 року було видано виконавчий лист про солідарне стягнення з неї, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 боргу за кредитним договором в сумі 79153,13 грн., судового збору в сумі 1234,50 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 240 грн. на загальну суму 80627,63 грн.

Постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 грудня 2010 року їй направлено не було, про вчинення виконавчих дій не було повідомлено.

ОСОБА_2 зазначає, що після смерті батька ОСОБА_6 прийняла спадщину, однак не може її зареєструвати, оскільки згідно з витягу Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, державною виконавчою службою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2

На запит від ДВС отримано відповідь, про те, що державним виконавцем провадження знищено у зв'язку зі спливом строку.

У 2011 році виконавче провадження завершено.

У 2014 році знищено через закінчення строку зберігання.

Скаржник вважає, що це свідчить про те, що виконавче провадження закінчено та її статус, як боржника у виконавчому провадженні відсутній, тому просила визнати бездіяльність ДВС неправомірною та зобов'язати зняти арешт з належного їй нерухомого майна.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2017 року в задоволені скарги відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2017 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в Літинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало виконавче провадження №23252535 з примусового виконання виконавчого листа №2-221 виданого Літинським районним судом Вінницької області про солідарне стягнення у тому числі з ОСОБА_2 на користь КС «Фортеця» боргу в сумі 80627,63 грн. боржником по якому є скаржник ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 13 грудня 2010 року накладено арешт на все нерухоме майно власником якого є ОСОБА_2

30 травня 2011 року була винесена постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 8062,76 грн. (а.с.23).

27 лютого 2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю майна і доходів у боржника, що підтверджується копією витягу даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с.22-23).

12 лютого 2016 року через закінчення строків зберігання знищено виконавче провадження відносно ОСОБА_2 де стягувачем являється КС «Фортеця» (а.с.24-25).

Так як не було сплачено борг, постанова про арешт майна боржника скасована не була.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України (в редакції 2004 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічна норма передбачена ст.447 ЦПК України, яка діє на час розгляду справи апеляційним судом.

ОСОБА_2 зазначає в своїй скарзі, що після смерті батька ОСОБА_6 прийняла спадщину, однак не може її зареєструвати, оскільки згідно з витягу Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, державною виконавчою службою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить їй.

Скаржник вказує, що накладений арешт унеможливлює прийняття у спадщину нерухомого майна, що відповідно впливає на її права та інтереси.

Вимоги скаржника та спосіб захисту обраний нею вцілому не слід вважати такими, що відповідають вимогам закону.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснення викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз?яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У пункті 5 зазначеної Постанови зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Як вбачається з відповіді Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Вінницькій області від 03 листопада 2017 року №7880/15.9-25 на заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, державна виконавча служба не має можливості надати для ознайомлення та зняти копії відповідних документів із виконавчого провадження боржником по якому є ОСОБА_2 у зв'язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження на підставі закінчення терміну їх зберігання.

Доводи апеляційної скарги необґрунтовані, оскільки відсутні правові підстави вважати, що орган виконавчої служби діяв не у відповідності до вимог Закону. Так як, скаржник ОСОБА_2 та її представник не звертались до Відділу ДВС про зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_2, а лише звертались з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Отже, зміст вище зазначених норм свідчить про те, що в даному випадку арешт, накладений на нерухоме майно боржника, може бути знятий державним виконавцем за наявності передбачених законом підстав.

Зокрема в матеріалах справи відсутня постанова державного виконавця про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2

Передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в новій редакції) підстави для зняття арешту на теперішній час відсутні.

Відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, законодавець надає вичерпний перелік випадків зняття арешту, який накладений у виконавчому провадженні, зокрема і випадок, коли виконавче провадження є закінченим. Дана норма є імперативною, і у випадку, якщо виконавче провадження є закінченим, накладений арешт підлягає зняттю.

Перелік випадків закінчення виконавчого провадження визначено ч. 1 ст. 49 Закону. Такий перелік є вичерпним, і в розумінні цієї норми, повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», та знищення паперових матеріалів провадження, не є закінченням виконавчого провадження, а отже, не можуть бути застосовані наслідки, передбачені ст. 50 цього Закону, зокрема, зняття арешту з майна боржника.

Отже, доводи апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм матеріального права не заслуговують на увагу та спростовуються вище зазначеним.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ст.383-389 ЦПК України (в редакції 2004 року) «Судовий контроль за виконанням судових рішень», крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Аналогічні норми передбачені ст.447-453 ЦПК України, яка діє на час розгляду справи апеляційним судом.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про бездіяльність державного виконавця, так як він діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, ОСОБА_2 не обмежена правом на звернення до держаної виконавчої служби з клопотанням про зняття арешту з її майна.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 447-453 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Денишенко Т.О.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.