АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/7136/14-ц

Провадження № 22-ц/787/474/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року про відмову у прийнятті позову у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним п.п. 1.3.1, 9.2., 9.12 кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним п.п. 1.3.1, 9.2., 9.12 кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що ряд положень укладеного між ним та ПАТ "УкрСиббанк" 29 серпня 2006 року договору про надання споживчого кредиту включають умови, що містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, а відтак є несправедливими.

Умовами пунктів 1.3.1., 9.2 кредитного договору визначено порядок зміни розміру процентної ставки за кредитом, зокрема передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки. За змістом оспорюваних положень кредитного договору новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до нього. Таким чином, обчислення строків відбувається не після отримання відповідного повідомлення, а після його відправлення без врахування наявності чи відсутності факту отримання, що допускає можливість зміни договору банком без згоди позичальника.

20 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ПАТ "УкрСиббанк" про визнання частково недійсним кредитного договору, вказуючи, що судовий спір між сторонами опосередковано стосується її прав та інтересів, а тому її участь в даному процесі є формою захисту її прав, що пов'язані із спірними правовідносинами.

ОСОБА_4 просила визнати недійсним пункт 9.12 кредитного договору від 29 серпня 2006 року, посилаючись на те, що визначене цим пунктом право банку передавати свої права та обов'язки третім особам й звертатися з інформацією про фінансове становище позичальника до третіх осіб створює банку можливість для розголошення банківської таємниці. Це є порушенням прав ОСОБА_3 та членів його сім'ї. Вона як дружина згоди на укладення кредитного договору в такій редакції не надавала.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу (протокольну) про відмову у прийнятті позовної заяви ОСОБА_4 відповідно до частини першої статті 34, частини третьої статті 192 ЦПК України 2004 року.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 як третя особа, що заявляє самостійні вимоги, подала позов після початку судових дебатів.

24 травня 2016 року ОСОБА_4 подано до суду апеляційну скаргу, у якій вона, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 було подано позовну заяву у відповідності до вимог ст. 34 ЦПК України, а саме до закінчення судового розгляду, проте судом неправомірно відмовлено в прийнятті її позовної заяви.

Пояснює, що судовий розгляд закінчується виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі, а тому нею було дотримано вимоги ст. 34 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Висновок місцевого суду про те, що оскільки в судовому засіданні 17 березня 2016 року було закінчено з'ясування обставин справі та перевірки їх доказами і суд перейшов до судових дебатів, наявні підстави для відмови у прийнятті позову ОСОБА_4, не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 20 квітня 2016 року ОСОБА_4 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним п. 9.12 кредитного договору № 0 від 29 серпня 2006 року на підставі ст. 34 ЦПК України як третя особа у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним п.п. 1.3.1, 9.2., 9.12 кредитного договору.

Як закріплено у ст. 34 ЦПК України (у редакції чинній на час вирішення справи місцевим судом) треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача.

Заключною частиною стадії судового розгляду є вихід суду після судових дебатів до нарадчої кімнати для постановлення рішення (ст. 195 ЦПК).

Разом з тим, згідно вимог ч. 9 ст. 193 ЦПК України позовну заяву від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, подану після початку судових дебатів, суд своєю ухвалою повертає заявнику.

Як вбачається з журналу судового засідання, яке відбулося 17 березня 2016 року, судові дебати розпочато не було (а.с. 250).

Суд закінчив з'ясування обставин справи, перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів під час судового засідання 21 квітня 2017 року, що підтверджується журналом судового засідання (13:06:23) (а.с. 264).

У суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови в прийнятті позовної заяви ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожному гарантується право на доступ до правосуддя.

Виходячи з наведеного, Апеляційний суд Рівненської області приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до місцевого суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року про відмову у прийнятті позову ОСОБА_4 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2018 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

С.В. Боймиструк