Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 505/451/14-ц

провадження № 61-6088ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

третя особа - Котовська районна державна нотаріальна контора Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2017 року у складі головуючого-судді Нікітішина В. П. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30листопада 2017 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 012/11-60673 про надання кредиту в сумі 83 000, 00 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14 % річних, з остаточним поверненням кредиту 06 грудня 2016 року.

Відповідно до умов кредитного договору від 06 грудня 2006 року №01211-60673 позивач повністю та в строки обумовлені договором виконав зобов'язання за цим договором шляхом видачі ОСОБА_9 кредитні кошти в сумі 83 000, 00 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся за захистом свого порушеного права до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 заборгованості за кредитом в сумі 87 551,98 доларів США, з яких 69 682,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 17 869,98 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06 серпня 2010 року у справі № 2737-10-1595 позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено: стягнуто з ФОП ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом в сумі 87 551, 98 доларів США. Витрати по сплаті державного мита в сумі 6 910, 24 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн.

На підставі заяви банка відділом державної виконавчої служби Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області відкрито виконавче провадження з виконання наказу суду про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 06 серпня 2010 року у справі №2737-10-1595.

Під час здійснення виконавчого провадження позивач дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Зобов'язання ОСОБА_9 за кредитним договором №01211-60673 від 06 грудня 2006 року залишилися невиконаними.

Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору, договір діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за цим договором.

Згідно з пунктом 4.1.1. кредитного договору, за яким за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен календарний день прострочки, на прострочені до ІНФОРМАЦІЯ_1 року платежі по кредиту нараховано пеню.

Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_9 заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2006 року №01211-60673 склала 131 822, 51 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ склала 1 053 657, 33 грн, з яких: заборгованість за кредитом склала 69 682,00 доларів США, що в еквіваленті склала 556 966,23 грн; заборгованість за відсотками - 38 416, 07 доларів США, що в еквіваленті склало 307 059,65 грн; пеня - 23 724,44 доларів США, що в еквіваленті склало 189 629,45 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_9 був укладений договір іпотеки від 07 грудня 2006 року, згідно з яким ОСОБА_9 передав у заставу банку нерухоме майно, а саме: кам'яну нежитлову будівлю магазину загальною площею 143,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заставною вартістю 784 275, 00 грн.

З відповіді Котовської державної нотаріальної контори Одеської області від 26 лютого 2013 року за № 7602-14 позивачеві стало відомо, що за місцем реєстрації ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі вимоги іншого кредитора Котовською районною державною нотаріальною конторою Одеської області заведена спадкова справа № 353/2012. До нотаріальної контори із заявами про прийняття або про відмову від спадщини із спадкоємців ніхто не звертався.

Виходячи зі змісту статті 1218 ЦК України дружина спадкодавця - ОСОБА_5 та діти спадкодавця - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на день смерті ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року були зареєстровані та мешкали разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2, вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки не надали до державної нотаріальної контори заяви про відмову від такої.

23 грудня 2013 року позивачем на адресу відповідачів було направлено претензії-вимоги за №114-0-2-00967 від 20 грудня 2013 року, № 114-0-2-00967 від 20 грудня 2013 року та №114-0-2-00967 від 20 грудня 2013 року, які були отримані ними 25 грудня 2013 року щодо повернення боргу померлого за кредитом.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9, право власності на спадкове майно, яке залишилося після його смерті.

Стягнути на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за кредитним договором № 01211-60673 від 06 грудня 2006 року, який на дату смерті позичальника ОСОБА_9, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року складав 131 822, 51 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 053 657, 33 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 69 682,00 доларів США, що еквівалентно 556 968,23 грн; заборгованість за відсотками - 38 416,07 доларів США, що еквівалентно 307 059,65 грн; пеня - 23 724,44 доларів США, що еквівалентно 189 629,45 грн зі спадкоємців померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в розмірі вартості спадкового майна, яке належало померлому ОСОБА_9, в тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки: шляхом звернення стягнення на спадкове майно - кам'яну нежитлову будівлю магазину, зазначену в схематичному плані під літерою «А», загальною площею 143,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_9 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Котовської міської ради 06 вересня 2004 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Котовське міськрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі № 5, стор. 47, запис № 405, реєстраційний номер 7321377 в реєстрі прав власності на нерухоме майно, та продажу шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності на момент продажу.

Також банк просив надати йому право проводити необхідні дії з реєстрації права власності від імені спадкоємців померлого ОСОБА_9, а також дії щодо виготовлення та отримання необхідної технічної та іншої документації.

Витрати, пов'язані з державною реєстрацією права власності спадкоємців померлого ОСОБА_9 на вищезазначене нерухоме майно, покласти на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9, право власності в рівних частинах на спадкове майно, яке залишилось після його смерті у вигляді кам'яної нежитлової будівлі магазину, зазначеної в схематичному плані під літерою «А», загальною площею 143,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної філії дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за кредитним договором від 06 грудня 2006 року № 012/11-60/673, який станом на 28 березня 2014 року складає 107 858, 07 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 1 170 281,63 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 69 442, 00 доларів США, що еквівалентно 753 459,59 грн; заборгованість за відсотками - 38 416,07 доларів США, що еквівалентно 416 822,04 грн зі спадкоємців померлого ОСОБА_9: ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в розмірі вартості спадкового майна у вигляді кам'яної нежитлової будівлі магазину, зазначеної в схематичному плані під літерою «А», загальною площею 143,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звернення стягнення на спадкове майно - предмет іпотеки від 07 грудня 2006 року, а саме - зазначену кам'яну нежитлову будівлю магазину, яке належить померлому ОСОБА_9 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Котовської мської ради 06 вересня 2004 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Котовське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі № 5, стор. 47, запис № 405, реєстраційний номер 7321377 в реєстрі прав власності на нерухоме майно, та продажу шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності на момент продажу.

Надано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» право проводити необхідні дії з реєстрації права власності від імені спадкоємців померлого ОСОБА_9, - а також дії щодо виготовлення та отримання необхідної технічної та іншої документації.

Витрати, пов'язані з державною реєстрацією права власності спадкоємців померлого ОСОБА_9 на вищезазначене нерухоме майно, покладено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зобов'язання спадкодавця за кредитним договором перейшли до відповідачів у рівних частинах та у межах вартості спадкового майна у вигляді предмета іпотеки, що належала на праві власності спадкодавцю на момент його смерті.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 06 грудня 2006 року № 012/11-60/673, яка станом на 28 березня 2014 року складає у розмірі 107 858, 07 доларів США, що еквівалентно 1 170 281, 63 грн, у тому числі: заборгованості за кредитом - 69 442,00 доларів США, що еквівалентно 753 459,59 грн; заборгованість за відсотками - 38 416, 07 доларів США, що еквівалентно 416 822,04 грн, звернуто стягнення на нежитлове приміщення - будівлю магазину, зазначеної в схематичному плані під літерою «А», загальною площею 143,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Котовської міської ради 06 вересня 2004 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Котовське міськрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі № 5, стор. 47, запис № 405, реєстраційний номер 7321377 в реєстрі прав власності на нерухоме майно, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною 423 460,00 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивач набув право на звернення стягнення на іпотечне майно, проте в резолютивній частині невірно визначив початкову ціну нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, зокрема, не врахував вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» та не визначив і не зазначив у рішенні початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні для його подальшої реалізації будь-якому покупцеві.

Крім того, апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що чинним законодавством не передбачено набуття права власності на спірну нежитлову будівлю у спосіб визначений судом першої інстанції. Позовні вимоги банку про надання йому права проводити необхідні дії з реєстрації права власності від імені спадкоємців померлого ОСОБА_9, а також дії щодо виготовлення та отримання необхідної технічної інформації та іншої документації та покладення на відповідачів витрат пов'язаних з оформленням спадщини, є похідними від позовних вимог про визнання права власності на спірну нежитлову будівлю за відповідачами, які також не підлягають задоволенню.

26 січня 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що нерухоме майна, на яке позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки належить до спільного майна подружжя, натомість такі обставини залишились поза увагою суду і судом не перевірялись.

Також заявник зазначала, що позивачем пропущений шестимісячний строк пред'явлення вимоги до спадкоємців.

Крім того, до участі у справі у якості спадкоємця першої черги не була залучена донька ОСОБА_9 - ОСОБА_11

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами встановлено, що між сторонами виник спір з приводу погашення заборгованості за кредитним договором, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності на момент продажу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06 серпня 2010 року у справі № 2737-10-1595 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ФОП ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_9 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом в сумі 87 551,98 доларів США. Витрати по сплаті державного мита в сумі 6 910, 24 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді предмета іпотеки.

22 лютого 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Котовської державної нотаріальної контори Одеської області з листом від 21 лютого 2013 року № 114-0-2-00/66, у якому зазначало, що банку стало відомо, що позичальник ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та просило повідомити чи відкрито спадкову справу за фактом смерті ОСОБА_9, та ким із спадкоємців і на яке саме спадкове майно отримано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_9

З відповіді Котовської державної нотаріальної контори Одеської області від 26 лютого 2013 року за № 7602-14 позивачеві стало відомо, що за місцем реєстрації ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі вимоги іншого кредитора Котовською районною державною нотаріальною конторою Одеської області заведена спадкова справа № 353/2012. До нотаріальної контори із заявами про прийняття або про відмову від спадщини із спадкоємців ніхто не звертався. Цю відповідь банк отримав 13 березня 2013 року вх. № 2020.

Виходячи зі змісту статті 1218 ЦК України дружина спадкодавця - ОСОБА_5 та діти спадкодавця - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на день смерті ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року були зареєстровані та мешкали разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2, вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки не надали до державної нотаріальної контори заяви про відмову від такої.

23 грудня 2013 року позивач згідно з приписами статей 37 і 40 Закону України «Про іпотеку» й умовами кредитного договору надіслав на адресу спадкоємців (відповідачів) претензії-вимоги за №114-0-2-00967 від 20 грудня 2013 року, № 114-0-2-00968 від 20 грудня 2013 року та №114-0-2-00969 від 20 грудня 2013 року відповідно, які були отримані ними 25 грудня 2013 року щодо повернення боргу померлого за кредитом.

Позивач вважає, що 24 січня 2014 року звернувся до суду з позовом до спадкоємців у межах загальної позовної давності, а тому не прострочив звернення до боржника із вимогою про повернення кредиту.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), де також враховуючи невідповідність між висновком Верховного Суду України щодо застосування статті 1281 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 08 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15, і висновком Верховного Суду України щодо застосування вказаної статті, викладеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16 було відступлено від таких правових позицій.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення статей 212-214 ЦПК України 2004 року, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи нове рішення в цій частині, помилок суду першої інстанції не виправив, не перевірив у повному обсязі фактичні обставини справи та також дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні суду.

Судові рішення в частині визнання права власності на предмет іпотеки за спадкоємцями померлого позичальника, надання позивачеві права проводити необхідні дії з реєстрації права власності від імені спадкоємців померлого ОСОБА_9, а також дії щодо виготовлення та отримання необхідної технічної інформації та іншої документації та покладення на відповідачів витрат пов'язаних з оформленням спадщини у касаційному порядку не оскаржуються, а отже не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Разом з цим, суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою, що позивачеві (кредиторові) про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 стало відомо до 21 лютого 2013 року, про що банк зазначив у листі до Котовської державної нотаріальної контори Одеської області від 21 лютого 2013 року за № 114-0-2-00/66 (а.с. 43, т. 1), натомість вимогу про погашення боргу надіслав спадкоємцям лише 20 грудня 2013 року, тобто пропустивши шестимісячний строк, визначений статтею 1281 ЦК України. Вказане позбавляє позивача права відповідної вимоги до спадкоємців.

Суди першої й апеляційної інстанцій не встановили, а позивач не довів факт пред'явлення вимоги кредитодавцем до спадкоємців у межах строку, визначеного частиною другою статті 1281 ЦК України.

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідають зазначеним правовим висновкам Верховного Суду України, суди, вирішуючи спір, неправильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного його розгляду, що в силу вимог статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні указаного позову.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу відповідача задоволено та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову, проте заявник від сплати судового збору за подання касаційної скарги була звільнена, отже з позивача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір, який підлягав сплаті за подання касаційної скарги у розмірі 7 308,00 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір у розмірі 7 308,00 грн (сім тисяч триста вісім гривень).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик