Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/142/18
Провадження № 2/376/168/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Клочка В.М.,

при секретарі Якштас А.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, вул.Київська, 5/46, м. Сквира Київської області) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, вул.Київська, 5/46, м. Сквира Київської області) про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого вказала, що 09.11.2017 року відповідач ОСОБА_2, подарував позивачці ОСОБА_1, 1/3 частину квартири № 46 в житловому житлового будинку № 5 по вул. Київська в м. Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.90 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м., яка належать йому на підставі рішення Сквирського району від 11.09.2007 року.

10.11.2017 року відповідач передав майно позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування та склав акт.

На підставі вищевказаного позивачка просить визнати дійсним договір дарування 1/3 частини квартири № 46 в житловому житлового будинку № 5 по вул. Київська в м.Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.90 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м., укладеного 09 листопада 2017 року, між позивачем та відповідачем, та визнати за позивачем право власності на відповідне нерухоме майно, мотивувавши це тим, що належним чином оформити у нотаріуса вищевказаний правочин сторони не може через ту обставину, що відповідачка має лише копії правовстановлюючих документів на вказану частину квартири, та не може надати оригінали, а тому в законному порядку нотаріально посвідчити даний правочин та оформити право власності на відповідне нерухоме майно позивачкою, неможливо.

В підготовче судове засідання позивач не з» явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

В підготовче засідання відповідач не зявився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному осязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що 09.11.2017 року відповідач ОСОБА_2, подарував позивачці ОСОБА_1, 1/3 частину квартири № 46 в житловому житлового будинку № 5 по вул.Київська в м.Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.90 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м., яка належать йому на підставі рішення Сквирського району від 11.09.2007 року. 10.11.2017 року відповідач передав майно позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування та склав акт.

При укладанні договору між сторонами нами погоджено всі істотні умови передачі нерухомості у власність позивача, оформлення договору у нотаріальній конторі.

Під час укладання договору квартира у спору, під заставою, арештом та будь-якою іншою забороною не перебувала.

Вказані обставини встановлені матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_2, визнає позивачку власником 1/3 частини квартири, про що свідчать її заява про визнання позову.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір укладений, якщо сторони в належній формі досягли домовленості з усіх істотних умов.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.334 ЦК України перехід права власності на майно до набувача за договором відбувається у момент передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони договору домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що виходячи із вищевказаного, маються, достатні підстави для визнання за ОСОБА_1, право власності на вищевказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України,

ст.ст.207, 220,316,317,328,344,638, 717, 719, 722 ЦК України,

ст.ст. 4,5,12,13, 19, 81, 82, 200,206 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, вул.Київська, 5/46, м. Сквира Київської області) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, вул.Київська, 5/46, м. Сквира Київської області) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/3 частину квартири № 46 в житловому житлового будинку № 5 по вул.Київська в м. Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 53.90 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м, що належить ОСОБА_2.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: