У Х В А Л А

20 березня 2018 року

м. Київ

справа № 683/1911/15-ц

провадження № 61-3659зп18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), СтрільчукаВ. А., Усика Г. І.,

розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 березня року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Старокостянтинівської сільської ради Хмельницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання недійсними заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом, договору про розподіл спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року, у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 березня року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року залишено без змін.

13 грудня 2017 року до Верховного Суду України ОСОБА_4 подав заяву про перегляд судових рішень, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносин, а саме: статей 1269, 1270, 1273 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Ухваливши рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що спадкоємці ОСОБА_7, при отриманні свідоцтв про право на спадщину, скористалися передбаченим частиною третьою статті 1267 ЦК України правом, змінили розміри частки у спадщині й отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину, які ні позивачем ОСОБА_4, ні ким іншим оскаржено не було.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір розподілу спадкового майна, дійшовши згоди щодо усіх його істотних умов. Тому вирішуючи спір, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України суди дослідили всі наявні у справі докази в їх сукупності та надали їм належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про не порушення спадкових прав позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 14 грудня 2016 року у справі № 2-5237/14-ц суд касаційної інстанції виходив з того, що задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вийшов за межі позовних вимог та, крім іншого, визнав недійсною відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4; визнав недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 березня 2010 року на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у філії ВАТ КБ «Надра», від 13 жовтня 2011 року на майновий пай. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що оскаржуваним рішенням не вирішено питання про права, свободи чи обов'язки ОСОБА_5, оскільки: рішенням апеляційного суду Черкаської області від28 березня 2014 року на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договорами позики (а. с. 115-118),14 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення апеляційного суду від 28 березня 2014 року (а. с. 169) та накладено арешт на все майно ОСОБА_4, зокрема, на нерухоме майно, яке є предметом спору у цій справі (а. с. 170-171);

- від 2 вересня 2015 року у справі № 6-14509св15 суд касаційної інстанції виходив з відсутності факту обману позивачів з боку сторонніх осіб при написанні заяв про відмову від спадщини, з урахуванням того, що саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2, особисто звернулися до нотаріуса й були присутні при написанні оскаржуваних заяв, де їм було роз'яснено наслідки їх складання. За клопотанням позивачів у справі було призначено почеркознавчу експертизу, проте експерти не змогли надати відповіді на поставлені запитання, що також свідчить про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про визнання недійсними заяв про відмову від спадщини. Вимога вважати недійсними оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за законом відхилена судами, як така що не відповідає законодавчо встановленим способам захисту прав, заявлена до нотаріуса, а не до спадкоємця, яка прийняла спадщину. Під час розгляду справи ОСОБА_1, ОСОБА_2 заперечили проти задоволення клопотання нотаріуса таОСОБА_4 про притягнення останньої до участі у справі яквідповідача, а саме як особи,яка прийняла спадщину;

- від 19 липня 2017 року у справі № 305/114/15-ц суд касаційної інстанції виходив з того, що беручи до уваги заяву ОСОБА_8 від 30 вересня 2014 року (Т. 1, а.с. 5-7), адресовану компетентним органам, суд першої інстанції залишив поза увагою зміст самої заяви, зокрема, що у тексті заяви чітко не зазначено про те, що ОСОБА_13 відмовляється від права на спадщину на користь ОСОБА_6, а лише зазначає, що йому відомо про те, що він є спадкоємцем за законом на майно після смерті, ОСОБА_11, проте спадщину після смерті ОСОБА_11 у встановлений законом строк не прийняв, за продовженням цього строку до суду звертатись не буде, і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину за законом було видано на ім'я онучки померлого, ОСОБА_6, він не має. Разом з цим, за приписами частин першої, шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, а ОСОБА_8 звернувся з такою заявою більш ніж чотири роки після смерті ОСОБА_11, тобто після строку встановленого законом для прийнятті спадщини.

Апеляційний суд в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

- від 16 березня 2016 року у справі № 6-31176ск15 суд касаційної інстанції виходив з того, що установивши, що заява ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини відповідає вимогам чинного законодавства, при її складанні було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання такої заяви недійсною. Судом також правильно зазначено про відсутність факту обману позивача з боку нотаріуса при написанні заяви про відмову від спадщини з урахуванням того, що вона особисто звернулася до нотаріуса й була присутня при написанні оскаржуваної заяви, де їй було роз'яснено наслідки її складання;

- від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-13785св15 суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України, беручи до уваги заповіт від 13 серпня 2007 року, складений ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_7, не з'ясував питання про існування інших заповітів, враховуючи, що до набрання чинності Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, відомості про заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записувалися лише до алфавітної книги обліку заповітів. Проте книга реєстрації обліку нотаріальних дій з виконкому сільради судом не витребовувалася, наявність інших спадкоємців на зазначене спадкове майно не перевірялась.

Не може залишатися в силі і рішення суду першої інстанції, оскільки місцевий суд не залучив до участі у справі спадкоємця за заповітом від 13 серпня 2007 року ОСОБА_7, не визначив кола осіб, чиїх прав та інтересів стосується спір, та розглянув спір за участі у справі сільської ради як відповідача, у зв'язку із чим був позбавлений можливості з'ясувати дійсні обставини справи, а тому висновки суду першої інстанції неможливо вважати обґрунтованими.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах, оскільки у справі, про перегляд якої подано заяву, та у судовому рішенні, наданому на підтвердження пункту 1 частини першої статі 355 ЦПК України, у редакції чинній на момент подачі заяви про перегляд, як підстави перегляду судового рішення, встановлені різні фактичні обставини справи.

Згідно статті 360 ЦПК України (у редакції чинній на момент подачі заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Таким чином, у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до Старокостянтинівської сільської ради Хмельницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання недійсними заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом, договору про розподіл спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 березня року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIIIвід 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 355, 360 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до Старокостянтинівської сільської ради Хмельницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання недійсними заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом, договору про розподіл спадкового майна та визнання права власності на спадкове майноза заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 березня року, ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 25 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 рокувідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. А. Стрільчук

Г. І. Усик