АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4135/17 Номер провадження 22-ц/786/664/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі №524/6367/16 від 24 квітня 2017 року він поновлений на посаді головного інженера КП «Кременчукводоканал». 30 травня 2017 року його ознайомлено з наказом №379 від 26 квітня 2017 року про поновлення на роботі та внесено запис в трудову книжку. Цього ж дня він був звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає, що вказаний наказ має бути скасований, оскільки за період з 26 квітня 2017 року по 30 травня 2017 року жодних трудових відносин між ним та відповідачем не було, а тому він не міг вчинити прогул. Крім того, його відсутність на роботі була допущена з вини відповідача. Роботодавцем не був складений акт про його відсутність на роботі і не було запитано згоду профспілкової організації на його звільнення.

Станом на 06 червня 2017 року його середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 1928,97 грн. Вважає, що з КП «Кременчукводоканал» має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки в день звільнення йому виплатили лише 345,79 грн.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ КП «Кременчукводоканал» №499 від 30 травня 2017 про звільнення ОСОБА_2; поновити його на роботі на посаді інженера з 30 травня 2017 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30 травня 2017 року і по дату винесення рішення суду; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Від КП «Кременчукводоканал» надійшли письмові пояснення, в яких просить рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що рішення є законним, судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Згідно із п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи , порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2017 року по справі №524/6367/16-ц позов ОСОБА_2 до КП «Кременчукводоканал» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково: визнано незаконними та скасовано накази Комунального підприємства «Кременчукводоканал» від 29 квітня 2016 року № 253 «Про зміну істотних умов праці», від 17 лютого 2016 року № 209 «Про зміну оплати праці», від 31 березня 2016 року № 326 «Про зміну оплати праці», від 21 квітня 2016 року № 342 «Про встановлення робочого часу»; поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді головного інженера КП «Кременчукводоканал»; стягнуто з КП «Кременчукводоканал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 червня 2016 по 24 квітня 2017 року у сумі 133 743,84 грн.; стягнуто з КП «Кременчукводоканал» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку за один місяць.

26 квітня 2017 року КП «Кременчукводоканал» видано наказ №379 про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді головного інженера з 29 червня 2016 року.

03 травня 2017 року позивачем отримано лист в якому повідомлялось про те, що згідно наказу від 26 квітня 2017 року №379 відповідачем здійснено заходи щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді головного інженера.

На вказаний лист позивач надіслав заяву, в якій повідомляв про те, що до заяви не надано розпорядження і він з'явиться до підприємства після отримання повідомлення від державного виконавця.

Актом державного виконавця підтверджується те, що 30 травня 2017 року під час виходу державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області за адресою місцезнаходження КП «Кременчукводоканал» при примусовому виконанні виконавчого листа №524/6367/16-ц виданого 25 квітня 2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука, ОСОБА_2 надано для ознайомлення оригінал наказу №379 від 26 квітня 2017 року, відповідний запис внесено до трудової книжки ОСОБА_2.(а.с.9).

Цього ж дня КП «Кременчукводоканал» було видано наказ №499 про звільнення ОСОБА_2 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

25 червня 2017 року відбулось засідання профспілкового комітету Вільної профспілки міста Кременчука, а 26 червня 2017 року засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників КП «Кременчукводоканал» Вільної профспілки міста Кременчука, на яких розглядалось подання КП «Кременчукводоканал» від 30 травня 2017 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП.

За наслідками засідання профспілкових комітетів було прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач вважався поновленим на роботі з дня видачі наказу 26 квітня 2017 року, а з 04 травня 2017 року (наступний день після отримання листа з повідомленням про поновлення) не з'явився на роботу без поважних причин, що відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України вважається прогулом і є підставою для звільнення працівника.

Рішення профспілкових комітетів не містять власного правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2, що в свою чергу надає власнику або уповноваженому ним органу право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Проте колегія суддів з даним висновком погодитися не може з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто моментом повного виконання рішення суду є не сам факт винесення наказу про поновлення на роботі, а ще й внесення відповідного запису до трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи запис до трудової книжки ОСОБА_2 був внесений лише 30 травня 2017 року, коли він з'явився до КП «Кременчукводоканал».

Зважаючи на зазначене, відповідач не мав законних підстав для звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). (ч. 7 ст. 43 КЗпП)

Як вбачається із витягу з протоколу № 1 від 26 червня 2017 року та витягу з протоколу № 2 від 25 червня 2017 року при розгляді питання про звільнення ОСОБА_2 головуючим було висвітлено обставини поставленого на розгляд питання та зазначено обґрунтування позиції про відмову у наданні згоди на звільнення, також були заслухані учасники профспілкової організації, які виклали свою думку та на підставі зазначеного прийняли рішення про відмову у наданні згоди.

Отже, профспілкові організації розглянувши питання, щодо звільнення ОСОБА_2 виклали свою позицію та обґрунтували рішення.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що нормами чинного законодавства передбачений обов'язок суду з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, не даючи при цьому оцінки обґрунтованості самого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-104цс14, від 01 липня 2015 року № 6-703цс15 та від 16 грудня 2015 року № 6-1178цс15, постанові Верховного Суду № 501/2511/15-ц від 01 лютого 2018 року.

Також необхідно звернути увагу, що п.3 спірного наказу встановлено, що в разі отримання в установлений законом строк обґрунтованої відмови в задоволенні подання про звільнення - негайно поновити ОСОБА_2 на посаді головного інженера КП «Кременчукводоканал».

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що наказ КП «Кременчукводоканал» про звільнення ОСОБА_2 винесений з порушенням норм чинного законодавство, а тому підлягає скасуванню. Позивача слід поновити на роботі на посаді головного інженера КП «Кременчукводоканал» з 30 травня 2017 року.

Розглядаючи інші позовні вимоги позивача суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з платіжної відомості № 80 ОСОБА_2 виплачено заробітною плату за травень 2017 року у розмірі 345 грн. 79 коп., відповідно до фактично відпрацьованого часу.

Згідно платіжної відомості № 001М ОСОБА_2 виплачено за квітень заробітну плату у розмірі 8241 грн. 33 коп.

При цьому, позивачем не надано доказів, що дані виплати не проводилася, чи вони є неправильними.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що у разі порушення трудових прав працівника при одному звільненні не можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року по справі № 6-2912цс16

Тоді як, ОСОБА_2 також заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_2 виданої КП «Кременчукводоканал» 10 травня 2017 року середня заробітна плата позивача складає 10 237 грн. 68 коп.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи дані положення сума заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу буде розраховуватися наступним чином: 10237,68 / 20 (кількість робочих днів) = 511,884 - середньоденна заробітна плата

Час вимушеного прогулу - 239 робочих днів (з 30 травня 2017 року по 29 травня 2017 року) 511,884х239 =122 340,276

Тобто, з КП «Кременчукводоканал» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу, з 30 травня 2017 року по 29 травня 2018 року, у розмірі 122 340 грн. 28 коп.

Також, позивачем заявлена вимога щодо стягнення моральної шкоди, яку він обґрунтовує тим, що у зв'язку зі звільненням та захистом своїх прав у суді він постійно відчуває хвилювання, нервує, що впливає на його стан здоров'я.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснено в Постанові Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи характер та обсяг завданої шкоди колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору за законом, з КП «Кременчукводоканал» підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подачу позову у розмірі 1927 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги 2891 грн. 10 коп.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради від 30 травня 2017 року № 499.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного інженера КП «Кременчукводоканал» з 30 травня 2017 року.

Стягнути з КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 травня 2017 року по 29 травня 2018 року у розмірі 122340 грн. 28 коп.

Стягнути з КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду заподіяну останньому у розмірі 1000 грн.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Сягнути з комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на користь держави судовий збір за подачу позову у розмірі 1927 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги 2891 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року- скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради від 30 травня 2017 року № 499.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного інженера комунального підприємства «Кременчукводоканал»з 30 травня 2017 року.

Стягнути з комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 травня 2017 року по 29 травня 2018 року у розмірі 122 340 грн. 28 коп.

Стягнути з комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду заподіяну останньому у розмірі 1000 грн.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Сягнути з комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на користь держави судовий збір за подачу позову у розмірі 1927 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги 2891 грн. 10 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2018 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Т.В. Одринська

О.О. Панченко