Справа № 464/6006/17 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1081/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Крайник Н.П.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_4 відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся в суд із позовом про стягнення із відповідача ОСОБА_2 8 041 грн. 55 коп. надміру виплачених коштів за призначеною щомісячною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 від 15.10.2014 року йому було призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 15.10.2014 р. по 14.04.2015 р. При зверненні за призначенням допомоги ОСОБА_2 вказав про відсутність у нього або членів його сім`ї у власності житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована території України, райони проведення антитерористичної операції. В результаті проведеної спеціалістами ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради перевірки встановлено, що ОСОБА_2 08.10.2014 року набув право власності на будинок за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Сусолів, вул. Жовтнева, 22-б. З причини надання недостовірної інформації, виплата грошової допомоги ОСОБА_2 була припинена. Відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. №505, кошти допомоги, що виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. Належна до повернення сума, що була надміру виплачена відповідачу ОСОБА_2 становить 8041 грн. 55 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - задоволено.

Вирішено Стягнути із ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Кавалерідзе, 5/48, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (м.Львів, пр.Червоної Калини, 66, р/р 0811, одержувач ОСОБА_4 відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, , банк одержувача УДК у Львівській області, МФО 825014, код виду сплати 2501480) 8041 грн. 55 коп. (вісім тисяч сорок одну грн. 55 коп.) надміру виплачених за призначеною щомісячною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року оскаржила представник відповідача адвокат ОСОБА_3

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що Постановою № 7 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг» Кабінет Міністрів України установив щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг. Отже, ця допомога має конкретно визначене цільове призначення. Зокрема, за рахунок виділених КМУ грошових коштів внутрішньо переміщені особи мають покривати відповідні витрати на ті житлові приміщення, в яких вони фактично мешкають. Як зазначено в Акті комісії Сусолівської сільської ради від 26 червня 2015 року, житловий будинок № 22 б по вул. Жовтневій у с. Сусолів Самбірського району Львівської області не придатний як житло, так як стіни даного будинку обвалені, дах зламаний, газ та світло відключені. Таким чином, даний будинок не є житлом фізичної особи в розумінні ЦПК України. У звязку з нежитловим станом приміщення, відповідач після переміщення з окупованої території у даному будинку не проживав, не проживає і проживати не буде. Відтак, незважаючи на те, що у власності відповідача формально є житлове приміщення, він на момент призначення адресної допомоги проживав в іншому житловому приміщенні за адресою : м. Львів, вул. Кавалерідзе, 5/48 і саме на проживання у цьому житлі відповідач скеровував надану йому адресну допомогу.

На думку апелянта, відповідач не повідомляв позивачу недостовірну інформацію про наявність в нього житлового приміщення, так як будинок у с. Сусолів в розумінні ЦПК України не є житлом фізичної особи. Призначена відповідачу адресна допомога скеровувалась відповідачем чітко за її цільовим призначенням, зокрема, для покриття витрат на те житлове приміщення, в якому відповідач фактично мешкав з дня його переміщення з окупованої території.

Звертає увагу і на те, що заява про призначення адресної допомоги подана відповідачем 15 жовтня 2014 року. Із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок ОСОБА_2 звернувся до ДРРПНМ Самбірського МРУЮ 08 жовтня 2014 року. Станом на 15 жовтня 2014 року відповідач ще не знав про те, що його заява про реєстрацію речового права на будинок задоволена і таке право зареєстроване, і, відповідно, він не мав жодної правової підстави вказувати позивачу на наявність у його власності нерухомого майна. Відсутність правових підстав для зазначення у заяві про призначення допомоги тих чи інших відомостей виключає і факт недостовірності цих відомостей.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем було подано недостовірну інформацію про обставини, які впливають на призначення грошової допомоги, тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 8041 грн. 55 коп. надміру виплачених за призначеною щомісячною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається наступне.

15 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою про призначення йому щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У заяві відповідачем зазначено, що у нього та будь-кого з членів сімї немає у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована території України, райони проведення антитерористичної операції, немає транспортних засобів та немає на депозитному банківському рахунку коштів в розмірі, що перевищують 10-кратний розмір прожиткового мінімуму (а.с.5).

На підставі заяви відповідача ОСОБА_2, враховуючи вимоги Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. №505, рішенням ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 20.10.2014 р. призначено ОСОБА_2 допомогу переміщеним особам на проживання на період з 15.10.2014 р. по 14.04.2015 р. та розпочато виплату допомоги в розмірі 1 768 грн. щомісяця (а.с.6,7).

Під час перевірки правильності і повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальної допомоги, спеціалістами ОСОБА_4 відділу соціального захисту було виявлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Сусолів, вул. Жовтнева, 22-б, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.02.2015 р. №33473746. Право власності на вказаний обєкт нерухомого майна зареєстровано 08.10.2014 року, тобто до звернення відповідача із заявою про виплату допомоги - 15.10.2014 р. (а.с.8-9).

Згідно із актом про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальної допомоги від 13.02.2015 р., отримувач соціальної допомоги ОСОБА_2 несвоєчасно повідомив про обставини, що вплинули на виплату державної допомоги. Внаслідок цього були надмірно виплачені кошти в сумі 8041 грн. 55 коп. (а.с.10).

Таким чином, відповідачем під час звернення із заявою про виплату допомоги, було повідомлено недостовірну інформацію про наявність у нього житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована території України, райони проведення антитерористичної операції.

Згідно акту, складеного 22.06.2015 року комісією в складі в.о. сільського голови ОСОБА_5, завідувача ФАП ОСОБА_6 та депутата сільської ради ОСОБА_7, будинок за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Сусолів, вул.Жовтнева, 22-б не придатний для житла (а.с.49).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не заслуговує на увагу покликання відповідача на те, що будинок № 22-б по вул. Жовтневій у с. Сусолів Самбірського району Львівської області не придатний для житла, оскільки вказаний будинок в передбаченому законом порядку непридатним для проживання на даний час не визнано. Окрім цього, акт, на який посилається апелянт, складено лише 22.05.2015 р., а грошова адресна допомога виплачувалась в період з 15.10.2014 р. по 28.02.2015 р.

Відповідно до п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. №505 (далі Порядок) надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Згідно із п. 6 Порядку, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

На підставі рішення начальника ОСОБА_4 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 6 від 18.02.2015 року надання щомісячної допомоги відповідачу ОСОБА_2 було припинено з 01.03.2015 р. та зобовязано останнього повернути суму надміру наданої адресної допомоги (а.с. 11).

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до п.11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за період з 15.10.2014 року по 28.02.2015 року відповідачу ОСОБА_2 було виплачено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на загальну суму 8041 грн. 55 коп., яку відповідач добровільно повернути відмовляється, тому така підлягає стягненню в судовому порядку.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року немає.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 01 червеня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8