НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/278/18
№ 2-о/183/66/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Новомосковська державна нотаріальна контора про:

- встановлення факту проживання ОСОБА_2, померлого 15 вересня 2004 року з ОСОБА_3, померлою 20 квітня 2009 року однією сім'єю, як чоловіком та дружиною без реєстрації шлюбу з 1966 року до дня смерті ОСОБА_2, померлого 15 вересня 2004 року,

встановив:

заявник звернувся до суду з зазначеною заявою в порядку окремого провадження.

В обґрунтування заяви вказує, що його матір - ОСОБА_3 проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 38 років за адресою: вул. Ювілейна буд. 79/26 м. Новомосковськ, Дніпропетровська область. Його мати та батько мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, піклувалися один про одного доглядали один за одним, а коли ОСОБА_2 помер 15 вересня 2004 року, то його мати поховала ОСОБА_2 та оплатила усі ритуальні послуги, а він та інші діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допомагали їй. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай), що розташована на території Марянівської сільської ради. Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 15 вересня 2004 року була мати заявника - ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила її та померла 20 квітня 2009 року. Інших спадкоємців на спадкове майно у померлих немає, так як рідних дітей та інших родичів у ОСОБА_2 не було. Для оформлення спадщини заявник звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, але в нотаріальній конторі заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, оскільки ним не надані документи, які є доказом родинних відносин між ОСОБА_2, померлим 15 вересня 2004 року та ОСОБА_3, померлою 20 квітня 2009 року, про що видано відповідну постанову від 12 січня 2018 року. Тому заявник змушений звернутися із зазначеною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу понад п'ять років ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину.

В судовому засіданні представник заявника та заявник заяву підтримали та просили її задовольнити. Вказали на неможливість підтвердження факту іншим шляхом. В наступному в судове засідання не зявились, представник надала заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Представник заінтересованої особи до суду не зявився, надавши заяву про розгляд справи у свою відсутність. Пояснення не надав.

В судовому засіданні 22 березня 2018 року вирішено питання про витребування спадкових справ, отриманих судом 29 березня 2018 року та виклик свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

В судовому засіданні 26 квітня 2018 року задоволено клопотання про допит свідка ОСОБА_6 Проведено допит свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що заявник є сином ОСОБА_3. Батьком заявника значиться особа на імя ОСОБА_5.

27 грудня 2001 року ОСОБА_2 (пай № 60), який мешкає: м. Новомосковськ, 4-те від. КСП «Нива» на підставі рішення ХІХ сесії ХХІІІ скликання Марянівської сільської ОСОБА_8 народних депутатів від 11 грудня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,980 га, розташовану на території Марянівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ДП № 029092 від 27 грудня 2001 року, зареєстрований в книгу реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 19528 /а.с.6/.

14 вересня 2004 року ОСОБА_2 помер. На момент смерті проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_3 (співмешканка), ОСОБА_1 (син співмешканки), ОСОБА_9 (невістка співмешканки), ОСОБА_8 (онука співмешканки) /а.с.11/.

Згідно відповіді Новомосковської державної нотаріальної контори від 30 березня 2018 року № 438/01-16, спадкова справа після ОСОБА_2 не заводилася.

20 квітня 2009 року померла ОСОБА_3 /а.с.9/.

На момент смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_1 (син), ОСОБА_9 (невістка), ОСОБА_8 (онука) /а.с.11/.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 вбачається подання 07 грудня 2017 року заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за ч.3 ст.1268 ЦК України після ОСОБА_3 та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Також наявність заповіту ОСОБА_3, яким остання заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_10

Постановою нотаріуса від 12 січня 2018 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки ним не надані документи, які є доказом родинних відносин між ОСОБА_2, померлим 15 вересня 2004 року та ОСОБА_3, померлою 20 квітня 2009 року /а.с.6/.

Згідно з Актом, складеним Старшим інспектором ВРОГ ВК НМР в присутності мешканців квартир № 27, 39 будинку № 79 по вул. Ювілейній в м. Новомосковську Дніпропетровської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2 мешкали за адресою: АДРЕСА_2 з 1969 року /а.с.12/.

Також, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що з її народження 26 квітня 1975 року її дідусь - ОСОБА_2 проживав з бабусею ОСОБА_3 однією сімєю, як чоловік та дружина. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали між собою сімейні відносини, спільний бюджет, допомагали виховувати її.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що приїхав до свого місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 в 1988 році. Познайомився з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які проживали спочатку в м. Новомосковськ, 4-те від. КСП «Нива», а потім, в 2004 році переїхали до квартири АДРЕСА_3. Під час проживання поводили себе, як чоловік та дружина.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1982 року. Працював з ОСОБА_2 Вказав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали між собою сімейні відносини, спільний бюджет. Поводили себе, як чоловік і жінка.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність невизнаних інтересів заявника, які не визнаються нотаріусом на не дають змоги заявнику реалізувати належним чином свої спадкові права.

Вирішуючи заяву суд виходить з наступного.

Відповідно до чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання щодо встановлення факту проживання однією сімєю не менш, як пять років до часу відкриття спадщини суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні свідки показали та підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у термін, що перевищує п`ять років та вказали на обставини, які дають можливість суду стверджувати про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були за час життя пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки один щодо одного.

Крім того, факт спільного проживання у термін, що перевищує п`ять років підтверджується також і наданою суду довідкою органу місцевого самоврядування.

Постанова Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», надає розяснення, що при вирішені спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільними побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також, інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, та мали взаємні права та обов`язки.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_3 проживала однією сімєю з ОСОБА_2 не менше пяти років до часу відкриття спадщини, вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, на виконання вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець прийняв спадщину після смерті спадкодавця та встановлення означеного факту необхідне заявнику для реалізації спадкових прав.

З огляду на викладене, зібрані у справі докази у своїй сукупності та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141-142, 206, 258, 259, 264-265, 268, 294, 319 ЦПК України, суд -

вирішив:

заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3; зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_4; РНОКПП НОМЕР_1), заінтересована особа Новомосковська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Паланочна, 5, ) - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2, померлого 14 вересня 2004 року з ОСОБА_3, померлою 20 квітня 2009 року однією сім'єю, не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов