Справа №295/4671/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, за участю третьої особи Житомирської міської ради, про визнання угоди про порядок користування земельною ділянкою недійсною та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати недійсною угоду від 06.05.2004 року про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою за адресою: м. Житомир, пров. Річковий, 8, встановити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

При цьому позивач зазначає, що між співвласниками житлового будинку № 8 по пров. Річковому в м. Житомирі учасниками справи, 06.05.2004 року укладено угоду про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Вказана угода не відповідає положенням ст.ст. 203, 215 ЦК України, вимогам ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», яка забороняє батькам або особам, які їх замінюють, без отримання дозволу органу опіки та піклування укладати договори, що підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації. Позивач зауважує, що на момент укладення угоди він був неповнолітнім, угода підписувалась від його імені матір»ю. Укладена угода порушує його права на розмір передбачуваної частки на земельну ділянку відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України, яка визначається пропорційно до розміру частки у праві власності на будинок, зокрема 7/100, власником яких він є.

Посилаючись на юридичну необізнаність, просить вирішити питання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності.

В судовому засіданні позивач, його представники, позов підтримали, просили задовольнити. Жоден з запропонованих експертом варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідну сторону не задовольнив. Представники зауважували, що всі варіанти передбачають можливість користування частиною господарської споруди - сараєм, а також спорудами каналізаційної системи відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Вказували на те, що частиною сараю вказані особи не мають права користуватись, а система каналізації призводить до затоплення.

Відповідач ОСОБА_2, її представник, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні позову, застосувати строки позовної давності. Також зазначили, що укладення угоди про користування частиною сараю відбулось в період 1991-1993 років. Системи каналізації виконано в порядку затвердженого проекту.

Відповідач ОСОБА_5 при вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Учасники справи є співвласниками житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. Річковий, 8.

Розмір часток у праві власності є наступним: міськвиконком 50/100 ід ч.; ОСОБА_2 20/300 ід. ч.; ОСОБА_2Г, - 20/300 ід. ч.; ОСОБА_4Г, - 20/300 ід. ч.; ОСОБА_5 10/300 ід ч.; ОСОБА_6 10/300 ід. ч.; ОСОБА_7 10/300 ід.ч.; ОСОБА_1 7/100 ід. ч.; ОСОБА_8 13/200; ОСОБА_9 власник ? квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.01.2009 року. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 померла, була власником 13/200 ід ч.

Рішенням Житомирської міської ради від 31.08.2000 року № 526 за домоволодінням № 8 по пров. Річковому в м. Житомирі закріплено земельну ділянку площею 0,2972 га.

Між співвласниками будинку 06.05.2004 року укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: м. Житомир, пров. Річковий, 8.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час укладення угоди був неповнолітньої особою.

В судовому засіданні встановлено, оскільки визнавалось сторонами по справі, що підпис навпроти прізвища співвласника ОСОБА_1 проставлений його законним представником матір»ю неповнолітнього ОСОБА_11

Угодою визначено розмір та конфігурацію земельної ділянки, що підлягає передачі у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Судом також виявлено відсутність на угоді від 06.05.2004 року про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою підпису навпроти прізвища співвласника житлового будинку ОСОБА_8

Відповідно од ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приймаючи до уваги, що за формою і змістом укладена угода відповідає вимогам закону, інші учасники правочину не посилаються на відсутність домовленостей з приводу всіх істотних умов правочину, вільного волевиявлення на досягнення їх наслідків, суд виходить з того, що такий договір є вчиненим. Оспорювання договору з мотивів відсутності підпису з боку ОСОБА_8 не заявлене.

У відповідності до ч.1 ст. 177 СК України (в редакції, чинній на час укладення угоди) якщо у малолітньої дитини є майно, батьки управляють ним без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані вислухати думку дитини щодо способів управління її майном.

За положеннями ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, чинній на момент укладення угоди) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що при укладенні угоди дозвіл органу опіки та піклування не надавався. У зв»язку з наведеним суд вважає необхідним зазначити наступне.

За комплексним врегулюванням положеннями ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 203, 215 ЦК України визнання правочину щодо майнових прав дитини недійсним можливе за умови не лише формальної відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення відповідного договору, а й одночасного порушення прав неповнолітньої особи при укладенні правочину.

При вирішенні питання про обсяг прав учасників оспорюваного договору суд встановив.

У відповідності до ч.4 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на час укладення угоди) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно графічної частини угоди про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою у користування та розпорядження ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 надається земельна ділянка площею 594 кв.м.

Виходячи з розміру частки вказаних осіб у праві власності на житловий будинок, а саме 20/100 ід. ч (загальна), пропорційний розмір земельної ділянки з площі, визначеною рішенням про надання земельної ділянки площею 2972 кв.м. становитиме 594,4 кв.м. Також висновком експерта № 571/12-2017 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи відносно земельної ділянки за адресою: м. Житомир, пров. Річковий, 8, загальною площею 0,3000 га. визначено площу земельної ділянки, яка відповідає частці кожного із співвласників квартири. Так, площа земельної ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 становить 600 кв.м., площа земельної ділянки ОСОБА_1 210 кв.м. При цьому, фактичний розмір земельних ділянок складає: 176,9 кв.м. та 76,23 кв.м. відповідно.

За таких обставин, при укладенні угоди про встановлення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою учасники не відхилились від закріпленого законодавством принципу пропорційного визначення розміру земельної ділянки в залежності від розміру частки у праві власності на житловий будинок.

Та обставина, що фактичний розмір земельної ділянки, яким користується ОСОБА_1, становить 76,9 кв.м., що є меншим розміру за наведеного вище принципу пропорційності, не може спростовувати чинність угоди, якою передбачуваний розмір земельної ділянки позивача не порушується.

З досліджених в судовому засіданні в їх порівнянні плану земельної ділянки як додатку до оспорюваної угоди (том 1-й а.с.88), плану мереж водопостачання та каналізації житлового будинку № 8 по пров. Річковому в м. Житомирі (том 2-й а.с.18-19), з врахуванням пояснень сторін, суд приходить до висновку про розташування каналізаційної споруди септика, на частині земельної ділянки, що передбачає передачу у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Сторони в судовому засіданні визнали, що дані споруди монтувались родиною ОСОБА_4. Вказані особи ними користуються.

Судом не отримано доказів на підтвердження порушення санітарних або інших технічних вимог при проектування та улаштуванні таких споруд.

З приводу заперечень позивача щодо можливості відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 користуватись частиною господарської споруди - сараєм, та, як наслідок, безпідставного надання частини земельної ділянки у користування також під даною частиною споруди, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями ч.ч.1. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 пояснили, що придбали частину сараю у попереднього власника, використовують його як гараж. Угода про відчуження частини даної споруди укладена приблизно в 1991 році, оскільки вже з даного часу родина має транспортний засіб. Будь-яких заперечень щодо володіння та користування даної спорудою інші співвласники не пред»являли.

Приймаючи до уваги, що сторонами не надано доказів на спростування наведених доводів відповідачів або підтвердження іншого, суд, виходячи з вирішального значення домовленості співвласників майна про порядок володіння та користування ним, добровільного волевиявлення співвласників при цьому, визнає безпідставними зауваження позивача про порушення його прав внаслідок користування відповідачами господарською спорудою (сараєм).

Суд приходить до висновку, що хоча укладення угоди про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітньої особи.

У Постанові ВСУ від 09.11.2016 року в справі № 6-930цс16 зазначено, що «за статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання… Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлено позов.

За відсутності підстав для задоволення позову застосування строків позовної давності, на що вказують відповідачі, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 258-273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде виготовлено 04.06.2018 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов