АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1956/18 Справа № 202/7253/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 03 листопада 2011 між ним та КС «Добробуд» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого вона, як новий кредитор, набула права вимоги на належне первісному кредитору за кредитним договором № КСД-01858 від 25 квітня 2008 року права вимоги з ОСОБА_4 боргу у розмірі 20 128 грн. Виконання зобов'язання за кредитним договором було забезпечено договором поруки від 25 квітня 2008 року, укладеним між КС «Добробуд» та ОСОБА_2, за умовами якого, остання зобов'язалася перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань.

03 листопада 2011 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір реструктуризації заборгованості, за умовами якого останній зобов'язався повернути борг у розмірі 20 128 грн. протягом 18 місяців з моменту укладання зазначеного договору, а також 1 542 грн., що є платою за укладання договору відступлення права вимоги. Однак, відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконують, у зв'язку з чим позивач просила стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за кредитним договором №КСД-01858 від 25 квітня 2008 року у розмірі 71 221грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за кредитним договором № КСД-01858 від 25 квітня 2008 року у розмірі 71 221 грн., яка складається з: 15 870 грн. - сума боргу за основним зобов'язанням; 54 001 грн. - заборгованість по відсоткам; 1 350 грн. - 3% від простроченої суми та судовий збір у розмірі 712,21 грн., а всього 71 933,21 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання по договору відповідачами у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між КС «Добробуд» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № КСД-01858, за умовами якого фінансова установа надала позичальнику у строкове, платне користування грошові кошти у сумі 15 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути кошти у строки та в порядку передбачені договором.

Виконання зобов'язання за кредитним договором було забезпечено договором поруки від 25 квітня 2008 року, укладеним між КС «Добробуд» та ОСОБА_2, за умовами якого, остання зобов'язалася перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та КС «Добробуд» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого позивач, як новий кредитор, набула права вимоги на належне первісному кредитору за кредитним договором № КСД-01858 від 25 квітня 2008 року право вимоги з ОСОБА_4 боргу у розмірі 20 128 грн.

03 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір реструктуризації заборгованості. За умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався повернути позивачу суму боргу у розмірі 20 128 грн. протягом 18 місяців з моменту укладання зазначеного договору, а також 1 542 грн., що є платою за укладання договору відступлення права вимоги.

Починаючи з листопада 2012 року відповідач ОСОБА_4 перестав виконувати взяті на себе зобов'язання. Всього було сплачено 5 800 грн.

Станом на 05 вересня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_4 за договором відступлення права вимоги від 03 листопада 2011 року, що випливають з кредитного договору № КСД-01858 від 25 квітня 2008 року складає: 20 128,00 грн. - 5 800,00 грн. + 1 542 грн. = 15 870 грн.

Згідно пункту 7.1. кредитного договору № КСД-01858 від 25 квітня 2008 року позичальник у разі прострочення строків сплати більше ніж 91 календарний день сплачує кредиторові відсоткову ставку у розмірі 120% річних: 15 870,00 грн. * 120% * 1035 = 54 001,00 грн., де: 15 870,00 грн. - сума боргу за основним зобов'язанням; 120% - відсоткова ставка, передбачена умовами кредитного договору; 1035 - кількість днів несплати за період 07.2012 року - 31 день, з 11.2012 року по 09.2015 року - 1004 днів.

3% від простроченої суми 15 870,00 грн. * 3% * 1035 = 1 350,00 грн.

Таким чином, сума боргу складає 71 221 грн., де: 15 870,00 грн. - сума боргу за основним зобов'язанням; 54 001 грн. - заборгованість по відсоткам; 1 350 грн. - 3% від простроченої суми.

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов'язанні не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора (стаття 515 ЦК України).

За статтею 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 21 цього Закону визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається.

Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.

Враховуючи, що спірні зобов'язання випливають з кредитного договору, укладеного кредитною спілкою з фізичною особою, надання кредитних коштів здійснено за рахунок об'єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов'язання тісно пов'язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов'язаннях не допускається, то немає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки відступлення права вимоги не спричиняє правових наслідків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-667цс15 від 02 вересня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов своє підтвердження за розглядом справи у суді, а тому рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь скаржника підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров