АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/18811/16-ц

Провадження №22-ц/790/2675/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенка І.С.

суддів - Колтунової А.І., Бровченка І.О.,

за участю секретаря - Бойко А.О.

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу № 640/18811/16-ц за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 січня 2018 року ( суддя Золотарьова Л.І.)

встановив:

У грудні 2016 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 9011,09 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що КП «ХТМ» надає послуги централізованого теплопостачання, а відповідач отримує ці послуги. За період з 01.03.2013 року по 31.01.2016 року відповідач не сплачував вартість наданих послуг, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 9011,09 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18 січня 2018 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги теплопостачання 8513,03 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що договір про надання зазначених послуг між ним та позивачем не укладався, КП «ХТП» ухиляється від укладення договору з відповідачем, відсутні підтвердження надання позивачем послуг відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах за ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов КП «ХТМ» та стягуючи з ОСОБА_1 кошти, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем послуг, які надаються підприємством, проте оплату за них не проводить.

Вказаний висновок судова колегія вважає вірним.

Судовим розглядом встановлено, що КП «ХТМ» в м. Харкові надає послуги централізованого теплопостачання та підігріву води, згідно із Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV "Про житлово-комунальні послуги", "Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 та "Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, є абонентом КП «ХТМ» та на його ім'я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1.

Згідно з розрахунком по вказаному особовому рахунку, утворилась заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 9011,09 грн. за період з 01.03.2013 року по 31.03.2016 року ( а.с. 3 ).

Факт надання послуг з опалення в будинку по вул. Валентинівській №3 в м. Харкові в період 2013-2016 роки підтверджується наданими представником підприємства та дослідженими в судовому засіданні першої інстанції актами готовності до опалювального періоду, актами виконання робіт по підготовці системи теплоспоживання житлового будинку до опалювального сезону, актами проведення промивання системи опалення після опалювального сезону ( а.с. 46 - 53 ).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами 1, 2 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Матеріали справи свідчать, що в травні 2016 року КП «ХТМ» звернулося до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1.

27.05.2016 року Київським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ, який в подальшому був скасований.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача за період з 01.03.2013 року по 30.04.2013 року та стягнення з відповідача заборгованості в межах строку позовної давності, а саме за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 року, за надані послуги з теплопостачання в розмірі 8513,03 грн.

Посилання в запереченнях на позовну заяву та апеляційній скарзі на те, що кошти взагалі не мають сплачуватись через відсутність між сторонами договору, судовою колегією не приймаються.

Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за надані послуги.

Тобто, неукладення відповідачем договору з позивачем не звільняє останнього від оплати нарахованих платежів і не створює для виконавця послуг обов'язку припинення нарахування плати за ці послуги.

Інші доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 січня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Колтунова

І.О. Бровченко