Номер провадження 2/754/4007/18
Справа №754/3423/18
РІШЕННЯ

іменем України

03 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Вільховченко І.І.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором від 29.01.2018 року в розмірі 13 469, 22 грн., з яких 10 433, 44 грн. - тіло кредиту; 2 935, 78 грн. - проценти за користування кредитом; 100 грн. - пеня.

Вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, у відповідності до якого остання отримала кредит в розмірі 15 000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_3. позичальник померла. Станом на день смерті останньої кредитні кошти не повернуті. Спадкоємцем щодо майна померлого є відповідач по справі, у зв'язку з чим, на підставі ст. 1219, 1268, 1269, 1281, 1282 ЦК України останні зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора.

16.03.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.04.2018 р. з ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на ІНФОРМАЦІЯ_3., з 15-ї Київської державної нотаріальної витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №1686/2016 щодо майна ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

24.04.2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого відповідач вважає вимоги позову необґрунтованими, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_3 кредитних коштів, розрахунок заборгованості не підтверджений, лист-претензія, яка міститься в матеріалах справи не містить зазначення суми кредиту, наданого позичальнику, містить дату укладення кредитного договору 14.01.2008 р. Крім вказаного зазначив про те, що не отримував свідоцтва про право на спадщину.

08.05.2018 р. до суду надійшла завірена належним чином копія спадкової справи №1686/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_3

31.05.2018 р. ухвалою суду в ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно витребувано: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на ІНФОРМАЦІЯ_3., видатковий ордер чи інший документ, який свідчить про час та суму виданого кредиту, виписки по сумах повернутого кредиту.

05.07.2018 р. від позивача до суду, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка по рахунку ОСОБА_3 за період з 06.12.2014 р. по 24.06.2018 р. та розрахунок заборгованості, аналогічний долученому до позовної заяви. Інших доказів на виконання ухвали суду стороною позивача не надано.

В судове засідання представник позивача не з»явився, відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Встановлено, що 29.01.2008 р. між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір №б/н, у відповідності до якого остання отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У відповідності до наявної в матеріалах справи Заяви ОСОБА_3 нею була отримана кредитна картка Універсальна з кредитним лімітом в розмірі 500 грн.

На виконання ухвал суду про витребовування доказів стороною позивача надано лише виписку по рахункам ОСОБА_3 починаючи з 06.12.2014 р.

При цьому, видаткового ордеру чи іншого документу, який свідчить суму виданого кредиту 15 000 грн. суду не надано, з наданої виписки по рахунках ОСОБА_3 не вбачається встановлення вказаного кредитного ліміту, перевипуску карток, тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У відповідності до ст. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи містять докази укладання договору з ОСОБА_3 від 29.01.2008 р. з встановленим кредитним лімітом 500 грн. При цьому, доказів отримання останньою кредиту в розмірі 15 000 грн. саме за вказаним договором суду не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

У відповідності до листа П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 11.05.2017 р. з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої ОСОБА_2 Станом на 05.05.2017 р. свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вбачається, що позивачем не надано суду доказів обсягу майна, отриманого відповідачем у спадщину після смерті ОСОБА_3, його вартості. При цьому з жодними клопотаннями щодо витребування вказаних доказів від позивача до суду не надходило. Зокрема, доказів отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину суду не надано.

Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг ОСОБА_3 продовжував збільшуватись до 10.10.2016 р., з урахуванням того, що остання померла в липні 2016 року.

Розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника суду не надано.

Оскільки, зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 ст.1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимог кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Разом із тим положення вказаної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України, щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців.

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

При цьому, за змістом цієї статті ЦКУ не зобов'язує учасників спадкових правовідносин з'ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов'язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати.

Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. ( п.189).

Встановлені законом строки для пред'явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст.ст.259,263,264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Непред'явлення кредиторами у встановлені ст. 1281 ЦК України претензій погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України).

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що Банк повідомляв боржника ОСОБА_3, а також після її смерті - спадкоємця, відповідача, про наявність боргу перед Банком та обов'язку його погасити саме за договором від 29.01.2008 р.

В матеріалах справи міститься лист-претензія від 14.07.2017 р., адресована відповідачу по справі, однак позивачем не надано доказів отримання останніми вказаної претензії. Зокрема, в листу зазначено про договір, укладений між позивачем та ОСОБА_3 від 14.01.2008 р.

При цьому, до суду позивач звернувся лише в березні 2018 року, тобто через сім місяців після направлення претензії відповідачу.

Зокрема, позовна заява не містить обґрунтувань, що відповідач знав про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді.

Поміж іншого, з спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що позивачем було направлено до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори претензію кредитора 24.04.2017 р. В додатках до вказаної претензії вказано й копія свідоцтва про смерть позичальника, що свідчить про те, що станом на квітень 2017 р. позивачу достеменно було відомо про смерть позичальника, однак з позовом до суду з вимогами до ОСОБА_2 останній звернувся лише в березні 2018 року, тобто з пропуском строків, передбачених ст. 1281 ЦК України.

Поміж іншим, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по договору був здійснений в жовтні 2016 року (після смерті позичальника), тобто право вимоги в банку виникло ще в 2016 році, проте останній не пред'явив свої вимоги до спадкоємця протягом одного року від настання строку вимоги.

Ч. 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки, кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємиці, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до ОСОБА_2

Крім того, суд звертає увагу, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 559 610,629, 1046-1056, 1216, 1218, 1268, 1281, 1282 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» - , МФО 305299, рр. 3111, зареєстроване місце перебування: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий 02.12.1999 р. Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення суду складено 03.12.2018 р.

Суддя