Справа № 396/1930/17
Провадження № 2/396/70/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Шепетько Володимир Іванович

з участю секретаря судового засідання Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в приміщенні суду м.Новоукраїнка цивільну справу за ОСОБА_3, від імені якої діє представник ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молода Гвардія" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2, в інтересах позивача ОСОБА_3, звернулась до суду із даним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 5,7947 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, на підставі Державного акту серії НОМЕР_1. Державний акт знаходиться у відповідача по справі.

В 2010 році між ОСОБА_3 і TOB «Молода Гвардія» було укладено договір про оренду земельної ділянки площею 5,7947 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, строком до 15 листопада 2015 року.

Після закінчення терміну дії вказаного договору в 2015 році між ОСОБА_3 та TOB «Молода Гвардія» було переукладено договір про оренду земельної ділянки площею 5,7947 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, але вказаного примірника договору оренди землі в позивачки немає.

З 2015 року по 2017 рік, ОСОБА_3 не отримує від TOB «Молода Гвардія» за користування її земельною ділянкою орендну плату. Тому в вересні 2017 року, в усному порядку, вона звернулася до директора TOB «Молода Гвардія з проханням виплачувати їй орендну плату за користування земельною ділянкою та надати їй примірник договору оренди землі від 2015 року і повернути їй оригінал Державного акту на землю, але їй було відмовлено.

В листопаді 2017 року, ОСОБА_3 звернулася до Реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції в Кіровоградській області з проханням надати їй інформацію про оренду належної їй земельної ділянки. Реєстратор Реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції в Кіровоградській області усно повідомила про те, що договір про оренду земельної ділянки площею 5,7947 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, укладеного між ОСОБА_3 та TOB «Молода Гвардія», не зареєстровано, тому вказаний договір не набрав чинності.

Згідно зі статтею 18 ЗУ "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017року у справі №6-2777цс16 вказано, що: спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є ЗУ «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Враховуючи те, що договір оренди землі від 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та TOB «Молода Гвардія» про оренду земельної ділянки площею 5,7947 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області не було зареєстровано, а вказані правовідносини підлягають державній реєстрації згідно закону, тому вважає, що договір має бути визнаний не дійсним.

Просить визнати договір оренди землі від 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та TOB «Молода Гвардія» про оренду земельної ділянки площею 5,7947 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, - недійсним.

Представник позивача ОСОБА_2, беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із приміщення Бобринецького районного суду Кіровоградської області, позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити, з огляду на те, що договір оренди земельної ділянки в установленому порядку не був зареєстрованим.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, подавши письмове заперечення, в якому посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2, що знаходиться на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Між Відповідачем та Позивачем було укладено договір оренди землі, на підставі якого Державним реєстратором Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області було зареєстровано 15.11.2017 року право оренди за № 23483186.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема такими вимогами є зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Всіх вимог, які необхідні для чинності правочину, при укладенні договору оренди землі з Відповідачем було дотримано, волевиявлення Позивача при цьому було вільним, відповідало його внутрішній волі, направлене було на те, щоб TOB «Молода Гвардія» здійснювала обробіток земельної ділянки. Також договір оренди землі, що був зареєстрований 15.11.2017 року, відповідає ЗУ «Про оренду землі».

З огляду на викладене, договір оренди землі укладений між Позивачем та Відповідачем є вчиненими з дотриманням вимог ст.203 ЦК України та підстави для визнання його недійсним відсутні.

Зокрема ВСУ 25.12.2013 р. розглянув справу №6-94цс13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви підставою для задоволення позову на думку

Позивача є факт недотримання сторонами ст.ст. 18,20 ЗУ «Про оренду землі» відповідно до умов, яких укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Звертають увагу суду, що посилання Позивача на ст.ст. 18,20 ЗУ «Про оренду землі», як на норми матеріального права, які порушені під час вчинення спірного договору оренди землі є безпідставними та необгрунтованими, оскільки ст.18 закону виключена на підставі Закону №1878-VI від 11.02.2010 p. а ст.20 виключена на підставі Закону №1878-VІ від 11.02.2010 р.

Відтак ЗУ «Про оренду землі», який являється імперативним під час вирішення земельних зобов'язань не передбачено обов'язку у сторін реєструвати укладений договір оренди землі тобто Позивач помилково вважає, що договір оренди землі який не зареєстрований є недійсним, оскільки відповідно до ст.17 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст. 93,125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст.6 ЗУ «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Тобто Законом передбачено обов'язок Державної реєстрації права оренди а не самого договору.

Відносно не виплати орендної плати за період з 2015 по 2017 роки пояснюють, що

в 2013 році до відповідача звернулась позивач, з проханням виплатити їй орендну плату на перед за що вона в подальшому зобов'язується укласти з Відповідачем договір оренди земельної ділянки, яка їй належить на підставі Державного акта НОМЕР_1.

В свою чергу, увійшовши в положення позивача, відповідачем було надано 26.11.2013 р. ОСОБА_3 кошти в сумі 100 000 грн., що підтверджується нотаріальною заявою, в зазначеній заяві також вказано, що зазначені кошти отримані позивачем саме в рахунок орендної плати, а тому остання немає будь-яких матеріальних (фінансових) претензій до 26.11.2062 р.

Отже, укладення між відповідачем і позивачем договору оренди не порушило прав позивача а тому підстави для оспорювання дійсності позивачем даного договору відсутні, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими.

З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється власником земельної ділянки НОМЕР_3 (а.с.5-6).

Між позивачкою ОСОБА_3 і відповідачем ТзОВ "Молода Гвардія" укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,7947 га, який зареєстровано 13.12.2010 року (а.с.7-8).

26.11.2013 року відносно вказаної земельної ділянки переукладено договір оренди строком до 15.11.2062 року, що вбачається з оригіналу договору, відмітка про державну реєстрацію договору відсутня (а.с.61-62), також відсутні дати підписання актів визначення меж земельної ділянки та приймання-передачі земельної ділянки (а.с.63).

Вказаний договір зареєстровано 15.11.2017 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.29-31).

Згідно видаткових касових ордерів, а також податкового розрахунку, позивач ОСОБА_3 отримала 42 000 грн. в рахунок земельного паю до 2062 року (а.с.68-69,76). Крім цього, позивач ОСОБА_3 06.11.2013 року підписала нотаріально посвідчену заяву, згідно якої, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, отримала від відповідача ТзОВ «Молода Гвардія» орендну плату за належну їй земельну ділянку площею 5,7947 га, в сумі 100 тис. грн., у зв'язку з чим повідомила, що будь-яких матеріальних (фінансових) претензій до 26.11.2062 року не матиме (а.с.35).

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

Визначальним для правильного вирішення спору є з'ясування початку моменту набуття чинності договором оренди землі - з моменту реєстрації договору чи з моменту реєстрації права, з моменту укладання договору та його підписання чи з моменту передачі земельної ділянки.

Із 01.01.2013 р. стаття 18 ЗУ «Про оренду землі»: «договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації» (в редакції згідно із Законом України від 11.02.2010 р. № 1878-VI) виключена, з 05.04.2015 р. діє стаття 17 ЗУ «Про оренду землі»: «об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (стаття 17 у редакції ЗУ від 12.02.2015 р. № 191-VIII).

Отже: з 25.10.2001 р. по 01.05.2009 р. (включно) діє лише державна реєстрація договору; з 02.05.2009 р. по 31.12.2012 р. (включно) діє і державна реєстрація права, і державна реєстрація договору; з 01.01.2013 р. діє лише державна реєстрація права.

Таким чином, з 01.01.2013 р. здійснюється тільки державна реєстрація права, а договір набирає чинності з моменту реєстрації такого права, що додатково визначено у статті 17 «Про оренду землі» (з 05.04.2015), а раніше - у статті 125 ЗК з 02.05.2009 р. і в ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

«Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації».

Таким чином, необхідність здійснювати реєстрацію договору пов'язується лише для випадків їх укладання до 31.12.2012 року.

Вказана позиція підтримана в наступних судових рішеннях судів вищих інстанцій.

- ухвала ВССУ від 26.10.2016 року у справі № 291/422/15-ц (№ в ЄДРСРУ 62456526);

- ухвала ВССУ від 24.10.2016 року у справі № 634/765/15-ц (№ в ЄДРСРУ 62235297);

- ухвала ВССУ від 19.10.2016 року у справі № 634/938/15-ц (№ в ЄДРСРУ 62202111);

Із сукупного аналізу вищенаведених норм та судової практики необхідність державної реєстрації договору оренди землі з 01.01.2013 року скасована, що свідчить про відсутність обов'язку відповідача його реєструвати.

Навіть, за наявності такого обов'язку позивачу слід було визнавати договір неукладеним, а не недійсним, оскільки згідно ст.18 ЗУ "Про оренду землі", договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а згідно ч.3 ст.640 ЦК України, договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

В будь-якому випадку, на час розгляду справи відповідачем здійснена державна реєстрація права оренди, що свідчить про те, що спору на даний час фактично не існує.

Посилання позивача на безпідставне користування земельною ділянкою виходять за межі заявлених позовних вимог і можуть бути предметом розгляду в іншій справі, нпрд. про стягнення орендної плати.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, із позивачки на користь відповідача підлягають стягненню підтверджені судові витрати із надання правової допомоги в сумі 4800 грн. (а.с.56-59).

Керуючись ст.ст. 259-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молода гвардія" понесені судові витрати в сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 10.04.2018 року.

Головуючий: В. І. Шепетько