АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/8464/17

Провадження № 22-ц/787/311/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Харечко С.П.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту незазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та повернення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та повернення коштів.

В обґрунтування вказаного позову зазначав про те, що 27 жовтня 2016 року між ним та ТОВ "ЕкономКомфорт" було укладено договори за №05929 та №05930. Умовами цих договорів передбачено, що відповідач зобов'язується забезпечити дбайливе оформлення Договорів про участь у програмі для його як Замовника, з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої його участі у програмі. На підставі цих договорів він зобов'язаний прийняти його умови та сплатити внески у розмірі по 14850,00 грн. за кожен договір, на загальну суму 29700 грн. В момент укладення договору він не мав можливості детально ознайомитись з його умовами, так як консультант його постійно підганяла мотивуючи недостатністю часу та відволікала запитаннями. В цей же день, виконуючи умови договорів № 05929 та №05930, з ним підписали договори за №05929/16 та №05930/16 про участь у програмі адміністрування покупок в групах. Згідно яких адміністратор (Відповідач) за згодою іншої сторони учасника (Позивача), зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до Договору, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Вважає, що укладені ним договори є недійсним, у зв'язку з чим він звернувся до суду для захисту свого порушеного права споживача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ТзОВ "ЕкономКомфорт" про захист прав споживача визнання договорів недійсними та повернення коштів задоволено.

Визнано недійсними договори №05929, №05929/16, №05930, №05930/16 від 27 жовтня 2016 року, що укладені між ОСОБА_2 та ТзОВ "ЕкономКомфорт".

Стягнуто з ТзОВ "ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_2 - 34699,98 грн. грошових коштів, що сплачені за договорами №05929, №05929/16, №05930, №05930/16 від 27 жовтня 2016 року. Вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ТОВ "ЕкономКомфорт" вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що на початку мотивувальної частини рішення суд першої інстанції посилається на договори №05929 та №05930 від 27.10.16 року, однак при цьому не наводить жодного їх аналізу: предмети, умови, які саме послуги передбачено ними надати (їх характер). Стосовно вказаних договорів зазначено лише, що їх предметом є "вчинення юридичних дій, спрямованих на отримання позивачем позики".

В порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України (ст.ст.263-265 ЦПК України в новій редакції) в рішенні повністю відсутні посилання на пункти договорів та умов програми відповідача, на підставі яких суд зробив висновок про здійснення відповідачем такої діяльності як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах чи надання будь-яких фінансових послуг взагалі.

Вказує про те, що судом першої інстанції проігноровано вимоги ч.4 ст. 5 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" де чітко вказано, що можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Тобто, цією статтею законодавець визначив, що не вся діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню, а є виключення, передбачені нормативно-правовими актами державних органів-регуляторів таких послуг.

Також вважає, що судом першої інстанції проігноровано Розпорядження Нацкомфінпослуг №5555 від 31.03.2006 року, видане відповідно до вищевказаної статті, де зазначено, що юридичні особи-суб'єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають фінансові послуги з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту), тобто без отримання прибутку за такі послуги, відповідно до вимог цивільного законодавства. В умовах договорів та програми відповідача відсутні будь-які умови оплати та зберігання відповідачем коштів клієнтів на своєму рахунку та за перерахування сум позик. Тобто, відповідач здійснює свою діяльність чітко у відповідності до вказаного Розпорядження Нацкомфінпослуг та не отримує за такі послуги прибутку.

Зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок ВС України у постанові від 16.03.2016 року у справі №6-2629цс15 та не звернув увагу і не відобразив в рішення пояснення відповідача про те, що правовідносини, які були предметом розгляду вказаної постанови ВС України є відмінними від тих правовідносин, які виникли між ТОВ "ЕкономКомфорт" та ОСОБА_2, тому що стосувалися діяльності відповідача, яку він здійснював до травня 2015 року, а договори між сторонами цього позову укладені 27.10.2016року, тобто після зміни виду діяльності.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному об'ємі.

У визначений строк відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надійшов.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що із змісту договорів та умов програми "Комфорт" слідує, що послуги, які надаються відповідачем, фактично полягають у створенні адміністративних груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури і відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» підлягають ліцензуванню, тоді як відповідач надає їх без відповідної ліцензії.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ТОВ "ЕкономКомфорт" було укладено договори: № 05929 та №05930 від 27 жовтня 2016 року (а.с.6,22).

На підставі цих договорів позивач зобов'язаний прийняти його умови та сплатити внески у розмірі по 14850,00 грн. за кожен договір, на загальну суму 29700.00 грн..

В цей же день, виконуючи умови договорів № 05929 та №05930, з позивачем підписали договори за №05929/16 та №05930/16 про участь у програмі "Комфорт", вчинення юридичних дій, спрямованих на отримання позивачем позики (а.с.7-10,21, 23-25).

Із змісту договорів та умов програми «Комфорт» слідує, що послуги, які надаються відповідачем, фактично полягають у створенні адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Відповідно до п. 1.1. вказаних договорів адміністратор (ТОВ «ЕкономКомфорт») зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок учасника (ОСОБА_2) певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, в тому числі: а) включити Замовника до складу програми "Комфорт"; б) присвоїти та повідомити Замовнику персональний код у програмі; в) організовувати та проводити розподіли свідоцтв; г) здійснювати весь необхідний об'єм документообігу та листування щодо участі Замовника у програмі; д) здійснити необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання Замовнику позики; є) представляти інтереси Замовника з питань , пов'язаних з виконанням даного Договору; ж) подавати в інтересах Замовника заяви, клопотання та інші необхідні звернення, пов'язані з виконанням даного Договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього.

На виконання умов вищезазначених договорів ОСОБА_2 сплатила товариству 34699,98 грн., що підтверджується копіями квитанцій: № 15 від 27 жовтня 2016 року на суму 14850 грн., № 17 від 14 листопада 2016 року в сумі 833,33 грн., №18 від 09 грудня 2016 року в сумі 833,33 грн., № 5 від 10 січня 2017 року в сумі 833,33 грн., № 16 від 27 жовтня 2016 року в сумі 14850 грн., № 16 від 11 листопада 2016 року в сумі 833,33 грн., № 19 від 09 грудня 2016 року в сумі 833,33 грн., № 4 від 11 січня 2017 року в сумі 833,33 грн. (а.с12, 13, 15, 17, 27, 29, 31, 33).

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).

У п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2389цс15), за змістом ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг»(набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п. 11-1 відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п.п. 3, 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням № 1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

У зазначених Ліцензійних умовах закріплено визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з п. 1.2 розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до 1.5 розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

У справі, яка переглядається, спірні договори укладено 27 жовтня 2016 року, тобто коли закон передбачав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 були роз'ясненні всі умови отримання позики, що підтверджується його підписом на оспорюваних договорах і він мав можливість ознайомитися зі всіма умовами договору, а суд не дав належної оцінки акту виконаних робіт, не заслуговують на увагу, оскільки товариством порушено вимоги закону про необхідність ліцензування даного виду діяльності та дотримання правил чесної підприємницької практики.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що послуги, які надаються ТОВ «ЕкономКомфорт» не відносять до фінансових послуг та не потребують ліцензування, суперечать вимогам закону. Зокрема, нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість ліцензування діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Окрім того, за змістом договорів укладених між позивачем та ТОВ «ЕкономКомфорт», програма товариства формується виключно на коштах його учасників, без залучення коштів товариства і оплата товарів здійснюється за кошти, внесені учасниками, тобто така діяльність містить усі ознаки фінансової послуги та потребує ліцензування.

Отже, доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Судом першої інстанції дотримані вимоги процесуального закону, всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка, тому підстав для скасування його рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову не вбачається.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ТОВ "ЕкономКомфорт"залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Повний текст постанови складений 21 березня 2018 року.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук