АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/863/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретар Наконечна М.М.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2018 року (постановлену в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Казидуб О.Г.) у справі за поданням старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

05 квітня 2018 року старший державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням, в якому просив обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

В обґрунтування подання державний виконавець вказував, що на виконанні Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходиться виконавче провадження № 55744008 з виконання виконавчого листа № 711/8696/15-ц виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 552 457,62 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_3

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію про доходи та майно не подано, на виклики до державного виконавця боржник не зявляється, будь-яких дій спрямованих на його виконання ним не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене державний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом №711/8696/15-ц виданого 29 січня 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Ухвалою придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2018 року подання старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3 до виконання зобовязань, покладених на нього за виконавчим листом № 711/8696/15-ц виданого 29 січня 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Свою ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що тривале невиконання рішення суду, при наявності можливості здійснювати погашення заборгованості свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання судового рішення, а дії державного виконавця спрямовані на реальне та своєчасне виконання такого рішення, тому його подання підлягає до задоволення.

В апеляційних скаргах, що надійшли на адресу апеляційного суду від ОСОБА_3 та від його представника ОСОБА_4, останні просять скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2018 року як незаконну та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

В обгрунтування доводів апеляційних скарг останні вказали, що виконавець не підтвердив факт відправлення боржнику ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом і, відповідно, отримання цієї постанови боржником. Суд першої інстанції незаконно і необґрунтовано дійшов висновку про обізнаність боржника щодо наявності виконавчого провадження та строків його виконання.

Також, вказують, що громадянина України може бути тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України виключно у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, і невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Матеріали ж справи містять виключно докази про відкриття виконавчого провадження та про вчинені виконавцем дії в процесі провадження. Факт ухилення боржника від виконання зобовязань, державним виконавцем не доведено, а відтак, ухвала суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_6, останній вважає ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2018 року законною, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

В обгрунтування відзиву вказував, що матеріалами виконавчого провадження, а саме витягом з сайту ukrposhta.ua підтверджено вручення ОСОБА_7 постанови про відкриття виконавчого провадження 30 березня 2018 року. Вказану постанову не оскаржено боржником, тому він повністю з нею згідний.

Крім того, ОСОБА_3 у встановлений строк на вимогу виконавця не надав декларації про свої доходи та майно, не зявився на жоден із шести викликів виконавця, що свідчить про ухилення останнього від виконання зобовязань. Тому, просить ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що державний виконавець звертаючись до суду з вказаним поданням, вказав на факт ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, тому вважав за доцільне застосування щодо нього заходів про тимчасове обмеження його у виїзді за межі України.

Суд першої інстанції, вважаючи, що факт ухилення боржника ОСОБА_3 доведений, прийшов до висновку про задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В розумінні п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов'язків за рішенням суду, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду від 01.02.2013 року ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявність у боржника невиконаних зобов'язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.5 ч.1 ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і ухилення від їх виконання.

Ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

В актах від 03 березня 2018 року (а.с. 19), 05 березня 2018 року (а.с. 20), 09 березня 2018 року (а.с. 21), 12 березня 2018 року (а.с. 22) про не допуск боржником державного виконавця до нерухомого майна, які суд визнав обгрунтованими доказами свідомого ухилення від виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань відсутній підпис ОСОБА_3, як і відсутній напис виконавця про те, що останній відмовився підписувати такі акти, а лише констатовано факт прибуття виконавця до нерухомого майна та неможливість потрапити в нього. Тому, із вказаних доказів не можливо встановити перебування ОСОБА_3 в нерухомому майні та злісного не допуску ним державного виконавця для проведення виконавчих дій.

Крім того, встановлюючи доведеним обставину належного вручення ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 лютого 2018 року, суд першої інстанції прийняв до уваги як доказ витягу з сайту ukrposhta.ua (а.с. 8), згідно якого поштове відправлення вручено особисто адресату 30 березня 2018 року.

Однак, колегія суддів не може визнати такий доказ як доведений, оскільки відстеження проводилося по сайту ukrposhta.ua за номером відправлення 960, адресат у витягу не зазначений, а матеріали справи не містять достовірних даних вихідної кореспонденції органів виконавчої влади, що за номером 960 поштове відправлення відправлялося саме ОСОБА_3.

А, відтак отримання останнім постанови про відкриття виконавчого провадження і достовірна обізнаність з потребою в наданні декларації про доходи та майно не доведена належними та допустимими доказами у справі.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що державний виконавець здійснював ряд необхідних та передбачених чинним законодавством дій для належного забезпечення виконання рішення суду і в своїй ухвалі зазначив, які саме дії були проведені державним виконавцем.

Однак, факт навмисного ухилення ОСОБА_3 від виконання зобовязань, в даному випадку ґрунтується лише на припущеннях державного виконавця і суд помилково вважав доведеною ту обставину, що ОСОБА_3 мав умисел своїми свідомими діяннями чи бездіяльністю ухилятися від виконання рішення суду.

Крім того, до початку розгляду апеляційної скарги по суті, представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 надано суду для доручення до матеріалів справи ухвалу Верховного Суду від 14 травня 2018 року про зупинення виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження. Подання вищевказаної ухвали до суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції ухвали Верховного Суду з цього приводу ще не існувало.

Зупинення виконання рішення - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва у вчиненні дій щодо примусового виконання судового рішення, а тому невиконання боржником зобов'язань протягом строку на який ухвалою суду зупинено виконання судового рішення (з 14 травня 2018 року), не може свідчити про зловживання боржником процесуальними правами та ухилення від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Тому, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів враховує і вищевказану обставину та при постановленні свого висновку також бере до уваги той факт, що виконання заочного рішення районного суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження зупинено. Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, в разі залишення Верховним Судом рішення судів першої та апеляційної інстанції в законній силі, виконавець зобов?язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку встановленому Законом «Про виконавче провадження» - ч. 5 ст. 35 Закону.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Особа, про обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов'язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтвердили факт умисного ухилення боржника, від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду.

Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов'язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2018 року у справі за поданням старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні подання старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції ОСОБА_5 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -

Повний текст виготовлено 01 червня 2018 року.