Постанова

Іменем України

07 березня 2018 року

м. Київ

справа № 754/4063/16-ц

провадження № 61-8956св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - державне підприємство «Київпассервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Панченко О. М. від 07 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Українець Л. Д., від 25 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Київпассервіс» (далі - ДП «Київпассервіс») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 працювала у відповідача

з 07 лютого 2014 року по 10 листопада 2014 року. При звільненні відповідач провів розрахунок з позивачем не у повному обсязі, а саме: не виплатив індексацію заробітної плати за період з 01 травня 2014 року по 10 листопада 2014 року, що підтверджується актом Міністерства інфраструктури України від 31 серпня 2015 року.

Ураховуючи викладене, збільшивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати у розмірі 645 грн 54 коп., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 15 171 грн 51 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 36 115 грн 20 коп.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Київпассервіс» на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті індексації грошових доходів з травня по листопад 2014 року у розмірі 566 грн 83 коп. В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт невиплати позивачу індексації грошових доходів визнано відповідачем, а тому вона підлягає стягненню за період з травня по листопад 2014 року. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив із того, що позивачем при звільненні було отримано заробітну плату з відповідними компенсаціями.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року рішення районного суду залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

12 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржені судові рішення у частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що при порушенні вимог щодо виплати працівникові усіх належних йому сум, передбачених статтею 116 КЗпП України, з вини підприємства, останнє повинно виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Встановивши прострочення виплати відповідачем індексації заробітної плати, суд безпідставно відмовив у стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

12 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив ДП «Київпассервіс» на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Відзив мотивований тим, що індексація не є складовою частиною заробітної плати. Позивач при звільненні отримала заробітну плату з відповідними компенсаціями.

16 листопада 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ДП «Київпассервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 07 лютого 2014 року.

Наказом від 10 листопада 2014 року ОСОБА_3 було звільнено з посади прибиральника за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Факт несплати індексації заробітної плати позивачу визнано відповідачем у судовому провадженні та підтверджується актом Міністерства інфраструктури України від 31 серпня 2015 року про результати проведення перевірки діяльності ДП «Київпассервіс».

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Вимогами частини шостої статті 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати, включаються до фонду додаткової заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що вразі невиплати з вини власникаабо уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатитипрацівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

У порушення вимог статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), суд першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, доводи позивача належним чином не оцінили, не звернули увагу на те, що наслідки порушення виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати, є аналогічними тим, які передбачені при порушенні роботодавцем строків виплати основної заробітної плати та інших видів доходів працівника при звільненні та дійшли неправильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати.

Частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне тлумачення вказаних норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про те, що позивачем при звільненні отримано заробітну плату з відповідними компенсаціями, а тому несвоєчасна виплата індексації заробітної плати при звільненні не тягне за собою наслідків у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають скасуванню.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановленні судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, касаційний суд дійшов висновку про можливість ухвалення у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до довідки ДП «Київпассервіс» про доходи ОСОБА_3, останній нараховано заробітну плату за вересень 2014 року у розмірі

1 661 грн 03 коп., заробітну плату за жовтень 2014 року - 2 571 грн 20 коп., кількість відпрацьованих годин - 344,5. Кількість робочих днів

у вересні-жовтні 2014 року становила 45 днів. Середньоденна заробітна плата позивача становить 94 грн 05 коп. (а. с. 27-28).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11 листопада 2014 року по 23 травня 2016 року включно (384 робочі дні).

У матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем індексації заробітної плати. Заборгованість по виплаті індексації грошових доходів у розмірі 566 грн 83 коп. стягнуто з ДП «Київпассервіс» на користь

ОСОБА_3 рішенням Деснянського районного суду м. Києва

від 07 липня 2016 року.

Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, надані позивачем розрахунки, а також повноваження суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе визначити суму середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, який зазначений позивачем у позовній заяві.

Середній заробіток за час затримки ДП «Київпассервіс» розрахунку при звільненні ОСОБА_3 за період з 11 листопада 2014 року по

23 травня 2016 року правильно визначений позивачем у розрахунку

(а. с. 40) і становить 36 115 грн 20 коп.

Разом із тим при визначенні розміру сум, які підлягають до стягнення з роботодавця необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею

116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16).

З огляду на те, що середня заробітна плата ОСОБА_3 складала

2 116 грн 01 коп., а недоплачена сума складає 566 грн 83 коп., то, враховуючи співмірність цієї суми відносно розміру середнього заробітку позивача, колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип пропорційності та зменшити розмір суми, належної працівникові за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням того, що розмір середньої заробітної плати позивача за останні два місяці становив 2 116 грн 01 коп., а сума заборгованості складає 566 грн 83 коп., що становить 26,8% від заробітної плати, то стягненню на користь позивача підлягають кошти в сумі 9 678грн 87 коп.

(26,8% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку).

Дійшовши висновку про ухвалення у частині, яка оскаржена, нового рішення, відповідно до підпункту "б" пункту четвертого частини першої статті 416 ЦПК України, суд касаційної інстанції, крім іншого, зазначає у постанові висновок про новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у судах попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичної особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір за подання позовної заяви, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, становить 551 грн 20 коп.

Підпункт 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), визначав, що судовий збір за подання до суду касаційної скарги на рішення суду становив 120 відсотків ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Судовий збір за розгляд касаційної скарги становить 661 грн 44 коп.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту

1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Київпассервіс» (04071, м. Київ, вулиця Нижній Вал, 15-а, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі

9 678грн 87 коп. (дев'ять тисяч шістсот сімдесят вісім грн 87 копійок).

Стягнути з державного підприємства «Київпассервіс» (04071, м. Київ, вулиця Нижній Вал, 15-а, ) в дохід держави судовий збір

у розмірі 661 грн 44 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк