Справа №486/1390/17 31.05.2018
Провадження №22-ц/784/840/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Яценко Л.В.

За участю учасників справи - позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року, ухваленого в приміщенні того ж суду о 16:51 у складі судді Далматової Г.А., повний текст якого складено 21.03.2018 року, у цивільній справі № 486/1390/17, провадження № 22-ц/784/840/18, за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах і в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих смертю потерпілого внаслідок вчинення злочину,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих смертю потерпілого внаслідок вчинення злочину.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 30 липня 2016 року у денний час доби, приблизно о 18:10 годині, водій ОСОБА_2, керуючи технічно справним вантажним фургоном «МАN L 2000», р.н. НОМЕР_1, рухаючись на ділянці дороги 323 км + 850 м автодороги «Київ - Одеса» на території Любашівського району Одеської області, порушив п.п. 2.3, 2.9, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з малотоннажним фургоном «ГАЗ -2705» , р.н. НОМЕР_2 із-за чого останній змістився вперед, в результаті чого відбувся наїзд передньою частиною малотоннажного фургону на пішохода ОСОБА_5, який стояв на узбіччі, в результаті чого ОСОБА_5 отримав смертельну травму.

Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання п'ять років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки.

Вказаним вироком залишино без розгляду її цивільний позов, вказавши, що вона має право звернутись до суду в порядку цивільного провадження.

В зв'язку з тим, що з вини ОСОБА_2, ОСОБА_1 та її малолітня донька втратили годувальника, вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, їх сім'я жила на кошти, що заробляв чоловік, вважає, що з відповідача на її користь на утримання доньки необхідно стягувати 1/3 частини середньої заробітної плати по м. Южноукраїнську, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, на її утримання також просить стягнути 1/3 частину середньої заробітної плати по м. Южноукраїнську, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення донькою чотирнадцятирічного віку.

Оскільки ОСОБА_5 не мав постійного місця роботи, вона не може отримати довідку про середньомісячний розмір заробітної плати, тому вважає, що для визначення розміру заробітної плати необхідно виходити з середньої заробітної плати працюючих осіб по регіону (а.с.1-4).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 задоволено частково.

З урахуванням ухвали суду про виправлення арифметичної помилки від 23.03.2018 року, постановлено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Миронівці Даровського району Кіровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, шкоду, яка була завдана неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, смертю потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, що становить 1691 грн. 66 копійки щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дитиною вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років).

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Миронівці Даровського району Кіровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, шкоду, яка була завдана смертю потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, що становить 1691 грн. 66 копійки щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення ОСОБА_4 14 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8.

В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Миронівці Даровського району Кіровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь держави, 472 (чотириста сімдесят дві) грн. 22 коп. судових витрат (а.с. 123-125).

В апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом невірно застосовані норми матеріального права щодо визначення середньомісячного заробітку померлого ОСОБА_5, крім того, звертає увагу на те, що належних доказів отримання ним доходу за договором підряду в сумі 8700,00 грн. не надано, оскільки сам факт укладання договору підряду не свідчить про отримання доходу. На думку апелянта розрахунок сум на відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, слід було розраховувати із мінімальної заробітної плати, оскільки даних про доходи померлого не надано. Також апелянт посилається на те, що суд не врахував матеріальний стан відповідача. Просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, судові витрати покласти на позивача (а.с.152-156).

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обгрунтованим.

Вислухавши доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія частково погоджується з її доводами.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 30 липня 2016 року приблизно о 18:10 годині на ділянці дороги 323 км + 850 м автодороги «Київ - Одеса» на території Любашівського району Одеської області під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю вантажного фургону «МАN L 2000», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 загинув пішохід ОСОБА_5.

Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання п'ять років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки.

Вказаним вироком залишино без розгляду цивільний позов ОСОБА_1, вказавши, що вона має право звернутись до суду в порядку цивільного провадження. На момент смерті ОСОБА_5 позивач та дочка загиблого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, перебували на його утриманні.

Задовольняючи вимоги частково, суд виходив з того, що за договором підряду ОСОБА_5 мав би отримати 8700 грн., а в червні місяці потерпілий отримав мінімальну заробітну плату 1450 грн, тому прийшов до висновку про те, що середньомісячний заробіток складає 5075,00 грн. (8700 +1450):2). Відшкодування шкоди, заподіяною смертю годувальника суд розрахував із вказаного розміру середньомісячного заробітку та кількості членів сім'ї, яка складалася з трьох осіб, тобто 5075,00 : 3 = 1691,66 грн. щомісяця.

Проте з висновками суду в частині задоволення позову в повній мірі погодитись не можна.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що правовідносини сторін регулюються ч.2 ст. 1187, 1195, 1200 ЦК України.

При цьому поза увагою суду залишилось питання врегулювання наведеними нормами закону порядку обрахування сум на відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідачем не оскаржується та матеріалами справи підтверджується, що позивач та її малолітня донька мають права на отримання виплат у зв'язку зі смертю годувальника.

Матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату.

Договір підряду № 14 від 01.07.2016 року, укладений між Комунальним підприємством Первомайської міської ради «Затишок» та ОСОБА_5 про виконання останнім підрядних робіт в інтересах замовника та отримання за виконану роботу 8700,00 грн., передбачає, що оплата проводиться протягом 30-ти днів з моменту підписання здачі-приймання робіт (а.с. 96).

Позивачем не надано доказів того, що передбачена договором підряду робота (або її частина) була виконана, а нею, тобто позивачем, в порядку, передбаченому ст. 1227 ЦК України були отримані відповідні виплати.

Таким чином, обрахування судом першої інстанції сум на відшкодування шкоди, заподіяною смертю годувальника, проведено без урахування обставин справи та вимог норм матеріального права, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

За такого слід вважати, що при визначенні розміру сум, що підлягають сплаті у зв'язку з втратою годувальника слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст. 1195 ЦК України).

Мінімальний розмір заробітної плати на час загибелі годувальника становив 1450,00 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), на час звернення до суду з позовом - 3200 грн. ( ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»).

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути щомісячні платежі, починаючи з дня звернення до суду. Враховуючи положення ч.1 ст. 12 ЦК України відповідно до якої особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, стягнення щомісячних платежів слід проводити з 20 листопада 2017 року (дати відправлення відповідно до поштового штемпеля), виходячи із мінімальної заробітної плати 3200,00 грн.

З урахуванням вимог ч.2 ст. 1200 ЦК України розмір щомісячних платежів становить: 3200 : 3 = 1066,66 грн. Вказану суму слід стягнути з відповідача на користь доньки загиблого до досягнення нею повноліття, а також навчання, але не більше ніж до

досягнення 23-х років, а на користь дружини - до досягнення дитиною 14-ти років.

Відповідно до вимог ч.13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, виходячи з ціни позову в розмірі сукупності всіх виплат, але не більше ніж за три роки (п.4 ч.1 ст. 176 ЦПК), тобто 768,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судові витрати слід покласти на позивача не відповідають вимогам Закону України «Про судовий збір», відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Не можна погодитись з доводом апеляційної скарги щодо врахування матеріального стану відповідача при визначенні розміру відшкодування шкоди, оскільки відповідно до положень ч.4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкода завдано вчиненням злочину. В даному випадку про наявність злочину свідчить вирок суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Миронівці Даровського району Кіровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, шкоду, яка була завдана неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 смертю потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки мінімальної заробітної плати 1066,66 грн. щомісячно, починаючи з 20 листопада 2017 року до досягнення дитиною вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років).

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Миронівці Даровського району Кіровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, шкоду, яка була завдана смертю потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки мінімальної заробітної плати 1066,66 грн. щомісячно, починаючи з 20 листопада 2017 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 14 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Миронівці Даровського району Кіровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь держави судовий збір в сумі 768,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01.06.2018 року