Провадження № 2/161/506/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Козак О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Луцького району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Веселівської сільської ради Луцького району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свій позов мотивує тим, що вона допомагала своїй сусідці ОСОБА_3, здійснювала за нею догляд і остання пообіцяла їй, що належний їй житловий будинок після її смерті перейде до неї та членам її сімї.

Вказує, що ОСОБА_3 померла 08.05.1999 року і з того часу вона доглядала будинок та проживала у ньому.

У звязку з чим, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №36 по вул. Зелена у с. Веселе Луцького району Волинської області.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених в заяві та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. При цьому, зазначив, що ОСОБА_1 самовільно вселилася в житловий будинок ОСОБА_3, належним чином його не доглядала і на даний час будівля перебуває у занедбаному стані та пустує. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом зясовано, що ОСОБА_4 належав будинок з надвірними будівлями і спорудами в с. Веселе Луцького району, що підтверджується витягом з погосподарської книги №2 за 2011-2015 рік Веселівської сільської ради Луцького району (а.с. 3).

Крім того, як слідує із довідки Веселівської сільської ради Луцького району від 25.04.2017 року, ОСОБА_3, яка померла 08.05.1999 року, була зареєстрована і проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 і до дня смерті проживала одна (а.с. 4).

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння).

Вихідним критерієм добросовісності володіння є ставлення до речі, як до своєї власної. Це означає, що володілець не просто уповноважений, але зобовязаний відноситися до обєкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України набирає чинності з 1 січня 2004 року, а відповідно до п.8 цих Положень, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року.

Отже, як зясовано судом, ОСОБА_1 самовільно зайняла житловий будинок, не належно утримувала майно, з серпня 2017 року у ньому не проживає, будівля знаходиться в занедбаному стані, частково розібрана, про що під час допиту ствердив свідок ОСОБА_5

При цьому, показання свідка ОСОБА_6 про догляд і постійне проживання позивача із померлою ОСОБА_3 не може слугувати беззаперечним доказом для визнання права власності за набувальною давністю.

Предявлення позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспорті засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Проте, як зясовано судом, у діях позивача відсутній факт добросовісного володіння, оскільки як слідує із повідомлення сільської ради, вона самовільно вселилась у будинок, належним чином його догляд та утримання не здійснює і вказані доводи не спростовані іншими доказами.

Крім цього, суду не представлено доказів реєстрації права власності нерухомого майна у визначеному порядку, а тому, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 16, 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Луцького району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк

Повний текст рішення складений 29.05.2018 року.