АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/2791/2018 Головуючий в 1 інстанції - Макаренко І.О.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01грудня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Левкович Сергій Михайлович, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт належності ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємцем якої він є, правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що прізвище померлої у правовстановлюючому документі помилково зазначено «ОСОБА_5», що не відповідає правильному написанню «ОСОБА_4», як зазначено в інших офіційних документах. Указана обставина позбавляє заявника можливості прийняти в спадок зазначене вище нерухоме майно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року року відмовлено у відкритті провадження за заявою з підстав наявності спору про право, оскільки матеріали справи вже містять відмову нотаріуса про видачу свідоцтва щодо права власності на спадкове майно. Крім того, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_2 не є належним суб'єктом звернення до суду з даною заявою.

В поданій апеляційній скарзі заявник просить зазначену ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скаржник посилається на те, що право на звернення заінтересованих осіб до суду з такою заявою прямо передбачено чинними нормами процесуального законодавства. Крім того, заявник заперечує наявності спору про право, оскільки, на його думку, встановлення належності правовстановлюючого документа ОСОБА_4, тобто, встановлення правильного варіанту написання прізвища померлої, саме по собі не створює жодних прав та обов'язків для спадкоємця, проте надасть останньому можливість в майбутньому реалізувати власне право на прийняття спадщини.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як встановлено ч. 1 ст. 234 ЦПК України(в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України(в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,- залишає заяву без розгляду.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, суд першої інстанції виходив з наявності спору про право, а також з того, що заявник не є належним суб'єктом звернення до суду з даною заявою.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитися не може, з наступних підстав.

Так, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 не може звернутися до суду з даною заявою, суд першої інстанції не врахував роз'яснення, викладені в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 15, за змістом яких справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора.

Враховуючи, що від встановлення даного факту залежить подальша можливість заявника реалізувати власне право на прийняття спадщини, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 є заінтересованою особою, а, отже, має право звертатися до суду з даною заявою.

Щодо висновку суду про наявність спору про право в даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) встановлено, що судами можуть розглядатися заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

При цьому, за змістом п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року № 15, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові,

прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові

зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не

застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Тобто, встановлення відповідного факту прямо передбачено законом, а законодавець не пов'язує встановлення такого факту з подальшим вирішенням спору про право.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності свідчить лише про встановлення останнім невідповідності написання прізвища у правовстановлюючому документі та інших офіційних документах померлої і не може свідчити про наявність спору про право, оскільки заявник в даному провадженні не заявляє жодних вимог про право власності на спадкове майно.

Встановлення належності правовстановлюючого документа ОСОБА_4, тобто, встановлення правильного варіанту написання прізвища померлої, саме по собі не створює жодних прав та обов'язків для спадкоємця, проте, у сукупності з іншими обставинами, які підлягають встановленню нотаріусом, надасть останньому можливість в майбутньому реалізувати власне право на прийняття спадщини.

При цьому, колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про наявність інших спадкоємців померлої, що додатково вказує на відсутність спору про право в даному випадку.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність спору про право, в той час як заявник позбавлений іншої можливості реалізувати власне цивільне право на прийняття спадщини, окрім як встановлення даного факту в порядку окремого провадження, з огляду на що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 379ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року, а справу направити для продовження розгляду до цього ж суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді