Постанова
Іменем України

05 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 751/2080/17
провадження № 61-25290св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Чернігівський обласний військовий комісаріат, Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Губар В. С., Онищенко О. І.,
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Чернігівський ОВК), Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України

(далі Чернігівське ОУПФУ), про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява мотивована тим, що з 23 квітня 1986 року ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) на підставі наказу

від 23 квітня 1986 року № 80 та був звільнений на підставі наказу

від 11 грудня 1987 № 245.
Під час ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі Чорнобильська АЕС) ОСОБА_1 приймав учать в евакуації майна, особового складу та автомобільної техніки у ВЧ НОМЕР_1 , яка дислокувалася на станції Янів в зоні Чорнобильської АЕС з 26 по 28 квітня 1986 року включно. Посилався, що факт його перебування на станції та факт виконання ним безпосередніх робіт з ліквідації наслідків аварії підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 22 січня 1992 року, відповідними відмітками у військовому квитку та посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії

НОМЕР_2 , виданим 02 квітня 2010 року (дублікат). Проте на запит щодо підтвердження факту ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Галузевий державний архів Міністерства оборони України надав відповідь про відсутність прізвища заявника в наказах командира ВЧ НОМЕР_1 в період

з 26 квітня по 07 травня 1986 року.
Посилаючись на те, що встановлення даного факту необхідне заявнику для подальшої реалізації прав, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі для оформлення в подальшому пенсії зі зниженням пенсійного віку, ОСОБА_1 просив суд задовольнити його заяву.
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС в складі ВЧ НОМЕР_1 у період

з 26 по 28 квітня 1986 року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що письмовими доказами, показаннями свідків підтверджується факт безпосередньої участі

ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі

ВЧ 01515. При цьому, встановлення зазначеного факту забезпечить заявнику право для подальшого призначення пенсії заінтересованою особою.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 вересня 2017 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою).
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що справи про встановлення фактів участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки законом визначено інший порядок їх встановлення.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд посилається на роз`яснення, викладені у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Проте, даний пункт роз`яснює про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. ОСОБА_1 просить встановити факт його участі в ліквідації наслідків вказаної аварії.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків суду не спростовують.
Суди встановили, що між заявником та заінтересованими особами існує спір про право ОСОБА_1 на пільги як учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Із змісту заяви вбачається, що заявник просив встановити факт безпосередньої участі ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕСз 26 по 28 квітня 1986 року.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Між тим, чинним законодавством визначено інший порядок підтвердження факту участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у певний період, а саме, вирішення питань статусу зазначених осіб віднесено до компетенції обласної державної адміністрації за поданням місцевого органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання (пункт 10 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що справи про встановлення фактів участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також статусу ліквідатора не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, та встановивши, що чинним законодавством встановлений позасудовий порядок вирішення даного питання, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі.

Відмова відповідного органу у встановленні такого факту, як і відмова Чернігівського ОУПФУ у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, може бути оскаржена до суду в порядку, передбаченому КАС України.
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк