Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2018 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Сасік Я.С.,

позивача- ОСОБА_1

адвоката- Головко А.В.

відповідача-ОСОБА_2

адвоката- Сидоренко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 2000 року він та відповідач почали проживати разом, вступили у фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували та утримували на той час неповнолітню дитину ОСОБА_2, та проживали у квартирі АДРЕСА_4

За час сумісного проживання у жовтні 2008 року була придбана квартира АДРЕСА_2 для поліпшення житлових умов, зробили ремонт в квартирі та стали там сумісно проживати з серпня 2009 року.

У 2014 році відносини зіпсувались, стосунки припинені, а тому просить визнати квартиру спільною сумісною власністю, як такої, що придбана для потреб сім'ї, а також врахувати вкладання ним коштів, проведення ремонту, купівлі будівельних матеріалів, повернення сумісно позичених коштів брату відповідача за придбану квартиру.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2000 року по червень 2014 року; визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, набутою ними за час спільного проживання однією сім'єю без перебування у шлюбі визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку вищевказаної квартири власністю, набутою за час спільного проживання однією сім'єю без перебування у шлюбі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та уточнив, що встановлення факту проживання однією сім'єю слід визнати з 2004 року.

Відповідач позовні вимоги не визнала, та вказала наступне.

До 22.11.2001 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4.

Оскільки до 2004 року діяв КпШС України, то встановлення факту проживання однією сім*єю можливе лише з січня 2004 року.

Окрім того, квартира придбана не в 2008 році, а 09.09.2009 року. При цьому, на момент придбання квартири позивач не мав постійного місця роботи, та доходу, не брав участі у придбанні нерухомого майна.

Посилаючись на викладене, правову позицію ВСУ від23.09.2015 року № 6-1026 цс 15, і просила про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та заслухавши свідків, судом встановлено наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

ОСОБА_1 до 22.11.2001 року перебував у шлюбі зі ОСОБА_4

З 2001 року по 2014 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали сумісно у квартирі АДРЕСА_4, яка на праві власності належала ОСОБА_2

Позивач в даній квартирі не зареєстрований та має реєстрацію в АДРЕСА_7

09.09.2009 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 101066 грн., які отримані продавцем від покупця під час оформлення договору.

За розпискою продавця квартири ОСОБА_2 сплатила за квартиру 42 тисячі доларів США.

Станом на 2017 рік в даній квартирі ніхто не був зареєстрований.

17.05.2017 року квартира АДРЕСА_5 подарована ОСОБА_2 ОСОБА_5

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно частини 3 статті 12 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами статей 76 - 81 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Отже, суд дійшов до висновку про те, що посилання позивача на спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім'ї, враховуючи те, що судом встановлено, що у період з 2004 по даний час позивач має інше місце реєстрації, у спірній квартирі не зареєструвався, не надав допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період, упродовж якого було придбано спірну квартиру.

Визначаючи правовий режим майна, набутого в « цивільному шлюбі», слід зокрема доводити факт його спільного створення та наявності у сторони відповідних коштів на момент придбання майна та джерела їх походження ( № 712/14246/ 15-ц 19.07.17).

Однак, позивачем не надано належних доказів наявності коштів на момент придбання спірної квартири та вкладення їх у покупку нерухомого майна.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив факт позичання своїй сестрі грошей на покупку квартири.

Окрім того, сам позивач вказував, що на придбання квартири ОСОБА_2 позичала кошти у ОСОБА_5

При цьому, позивач також не надав доказів щодо повернення цього боргу саме ним, та в якій сумі.

Надані позивачем відомості про те, що він працював не є підтвердженням вкладання цих коштів у придбання нерухомого майна та їх достатність.

Не є належним та допустимим доказом факту спільного створення та наявності відповідних коштів для придбання квартири довідка класного керівника , датована 15.09.2016 року про те, що ОСОБА_1 відвідував у школі збори, де навчався ОСОБА_3.( син відповідачки).

Не надано жодного доказу того, що ОСОБА_1 проживав у квартирі , вкладав кошти на її утримання та ремонт.

Допитані у якості свідків з боку позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8 також не підтвердили факту спільного створення майна, вкладання відповідних коштів, та джерела їх походження, оскільки про це відомо зі слів ОСОБА_1, а такі свідчення не є допустимими в розумінні вимог ст. 90 ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3-5,10-12,76-90,229,258,259,263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу,визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354 - 355 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова