ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/4099/18
номер провадження 6/695/207/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши подання державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним зобовязань.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження №56755841 з виконання постанови №59/90200/17, від 29.06.2017 року про стягнення штрафу за порушення митних правил у розмірі 17000 грн..

Вказана постанова боржником не виконується, останній ухиляється від виконання своїх зобовязань, а тому державний виконавець звернувся до суду із відповідним поданням про тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України для забезпечення виконання судового рішення.

Державний виконавець для розгляду подання не зявився.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон те , що він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів

Судом береться до уваги, що у своєму поданні державний виконавець наполягає, що на виконанні Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження №56755841 з виконання постанови №59/90200/17, від 29.06.2017 року про стягнення штрафу за порушення митних правил у розмірі 17000 грн.. Разом із тим матеріали справи не містять жодних відомостей про відкриття виконавчого провадження, та в матеріалах вказаного подання відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження, відомості про належдне повідомлення боржника про таке відкриття виконавчого провадження та відповідне зобовязання останнього виконати вказану постанову в добровільному порядку, та вчинити ряд інших дій, які визначені ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, а також розяснень судів вищої інстанції, зокрема розяснень ВСУ, викладений у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», можна зробити висновок, що під ухиленням боржника від виконання зобовязань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Суд вважає, що звертаючись до суду із вищезазначеним поданням, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання свого зобовязання, не вказано, які перешкоди вчинені з його боку для проведення виконавчих дій державному виконавцеві, а також не надано жодного доказу про наявність наміру боржника виїхати за межі України з метою ухилення від виконання вказаного зобовязання.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема направлено запити до відповідних установ та отримано інформацію про відсутність заробітної плати, пенсії чи інших видів доходів боржника. Жодних інших дій спрямованих на виконання судового рішення державним виконавцем вчинено не було.

Відсутність же майна, або інших доходів боржника на яке можливого здійснити стягнення не може слугувати підставою для визнання дій боржника як свідоме ухилення від виконання ним своїх зобовязань.

Такі дії державного виконавця не можуть розцінюватися судом як належні та здійснені у відповідності до норм ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином надані до подання документи взагалі не містять відомостей стосовно того, чи був боржник обізнаний про відкриття відносно нього виконавчого провадження, чи взагалі вказане виконавче провадження перебуває на виконанні державного виконавця, який звернувся до суду із вказаним поданням.

За загальним правилом встановленим ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається.

Таким чином суд констатує, що матеріали подання не містять жодного доказу факту ухилення боржника від виконання зобовязання, адже факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

За вказаних обставин подання державного виконавця не підлягає до задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Середа