Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2018 Справа №607/15162/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 пред'явила до суду позов до відповідача Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона (ОСОБА_1.) є спадкоємцем першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька - ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з якої 1/3 частина належала йому (ОСОБА_5.) як члену колгоспного двору, а 1/6 частину вказаного житлового будинку він успадкував після смерті матері ОСОБА_6, але не оформив свої спадкових прав. При цьому вказує, що вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування та на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала разом із ним, оскільки дружина померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_7, заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка не подавала, та вважається такою, що спадщину не прийняла. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса їй (ОСОБА_1.) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Таким чином, позивач позбавлена можливості в нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права після смерті батька, тому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи, за заявою представника позивача ОСОБА_2 судом було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, однак, її представник ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Від відповідача Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнають.

Від Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №815 виданої 12 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 11 липня 2018 року по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3. В будинку самочинних добудов і перепланувань не виявлено.

Як убачається із Інформаційної довідки №817 виданої 12 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку АДРЕСА_1, Тернопільського району, Тернопільської області за ОСОБА_6 в бюро не проведена.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, про що складено актовий запис №8 Острівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою 19 лютого 1993 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3.

Відповідно із довідкою №1396 виданою 07 серпня 2017 року Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 на день смерті проживала і перебувала на реєстраційному обліку в АДРЕСА_1. Станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспний. Членами двору були: ОСОБА_6 - голова двору; ОСОБА_5 - син; ОСОБА_8 - син. На день смерті ОСОБА_6 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 на реєстраційному обліку перебували: ОСОБА_5 - син; ОСОБА_8 - син; ОСОБА_1 - внучка.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 стверджується, що батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_9 та ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, про що зроблено актовий запис №08 Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та 30 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України повторно видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5

Довідкою №1396 виданою 07 серпня 2017 року Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що на день смерті ОСОБА_5 разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 перебували на реєстраційному обліку та проживали: ОСОБА_8 - брат; ОСОБА_1 - дочка.

Відповідно із Інформаційною довідкою №816 виданою 12 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку АДРЕСА_1, Тернопільського району, Тернопільської області за ОСОБА_5 в бюро не проведена.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданим повторно 30 листопада 2005 року стверджується, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_10.

03 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_5.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. 03 липня 2018 року за №1332/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та бабусі ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки було виявлено, що відсутні правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок.

Також, у вказаній постанові зазначено, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №387/2017 року, після смерті ОСОБА_5, за заявою брата померлого ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2017 року. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України спадщину також прийняла дочка померлого ОСОБА_1. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Спадкова справа після ОСОБА_6 не заводилася.

Як убачається із матеріалів спадкової справи №387/2017р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, 21 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесеною державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. 06 вересня 2017 року за №2311/02-14 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок.

У вказаній постанові також зазначено, що померлий ОСОБА_5 прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_6. Після смерті ОСОБА_5 є спадкоємці - дочка померлого ОСОБА_1.

11 липня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено ОСОБА_1.

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд будинковолодіння АДРЕСА_1 складається із: А - житловий будинок, 1979 року побудови; а - тамбур, 1980 року побудови; Б - хлів - 1980 року побудови; Пг - погріб, до 1939 року побудови.

Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку АДРЕСА_1, загальна площа житлового будинку складає 28,7 кв.м., житлова площа - 14,7 кв.м.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що станом на 01 липня 1990 року житловий будинок АДРЕСА_1 належав до суспільної групи - колгоспний двір.

Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Судом установлено, що членами колгоспного двору - житлового будинку АДРЕСА_1 якого були: ОСОБА_6 - голова двору, ОСОБА_5 - син; ОСОБА_8 - син. Відтак, кожному із них належало по 1/3 частини вказаного житлового будинку.

Після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Відтак, ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_6 спадщину прийняв, оскільки проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових прав. Таким чином, ОСОБА_5 успадкував 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Іншу 1/6 частину вказаного будинковолодіння після померлої ОСОБА_6 успадкував відповідач ОСОБА_3, який також є спадкоємцем за законом першої черги.

Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Таким чином, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, до якої входить 1/3 частка вказаного житлового будинку, яка належала йому як члену колгоспного двору та 1/6 частка житлового будинку, яку померлий ОСОБА_5 успадкував після померлої матері ОСОБА_6 (1/3 + 1/6 = 1/2).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 не досягла повноліття.

Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відтак, у відповідності до ч. 4 ст 1268 ЦК України позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги за законом.

Крім позивача ОСОБА_1 інших спадкоємців першої черги за законом після померлого ОСОБА_5 - немає, що стверджується матеріалами спадкової справи №387/2017р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 1216 далі ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного рішення суду - 05 листопада 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачі: ОСОБА_3, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Острівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, адреса місцезнаходження: вул. Кордуби, 63, с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка