Провадження № 2/643/1302/18
31.05.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого Поліщук Т.В.
за участю секретаря судового засідання Насирової М.М.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням остаточних уточнень, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшити розмір аліментів визначений рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2016 року, справа № 643/5561/16-ц та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте сімейне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, безвідповідальність та байдужість відповідача щодо виховання дитини та матеріального забезпечення сім'ї. 09.06.2016 заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова розірвано шлюб позивача з відповідачем. З часу припинення шлюбних відносин відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров'я, інтересами, успіхами доньки. Зазначає, що відповідач ніяким чином не допомагає своїй дитині, не займається матеріальним забезпеченням доньки, аліментарне утримання дитини відповідач не надавав та не надає. У зв'язку із чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
Позивач у судове засідання не з'явилась, представник позивача надала суду заяву, якою просить розглянути справу у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..ст.280-282 Цивільно-процесуального Кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд, дослідивши надані докази позивачем та представником позивача у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3, актовий запис про народження дитини № 1299, батьками якої є ОСОБА_2, ОСОБА_1 (а.с. 9)).
У ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач після припинення шлюбних відносин з Позивачем не спілкується з донькою, не підтримує з нею жодного зв'язку, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться станом здоров'я, розвитком та успіхами дитини. Зазначені обставини підтверджуються наступними дослідженими судом письмовими доказами.
Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку вих. 2145 від 25.09.2017 ОСОБА_3, н проживає разом із матір'ю, ОСОБА_1 (а.с. 8).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2016 стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11.05.2016 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 11,12).

Згідно довідок про розрахунок заборгованості по аліментах, виданого Жовтневим відділом Державної виконавчої служби міста Харкова від 02.11.2016, за період з 11.05.2016 по 30.06.2017 у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 24310,44 грн. (а.с. 13-14).

Як вбачається з довідки Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харкова від 06.07.2017, позивач дійсно не отримує аліментів від відповідача у період з жовтня 2016 року (з моменту відкриття виконавчого провадження) по липень 2017 року згідно з виконавчим листом №643/5561/16-ц (а.с. 15).

Згідно довідки КЗ «Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 33 комбінованого типу Харківської міської ради» №133 від 04.07.2017, за час відвідування дитиною ОСОБА_3 з 01.09.2016 по теперішній час батько дівчинки не брав участі у вихованні дитини: не відвідував групові батьківські збори, святкові ранки, не приводив та не забирав дитину з закладу (а.с. 18).

Як вбачається з довідки від КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №13» №841 від 03.10.2017, ОСОБА_3 перебуває на обліку у поліклініці, при зверненнях дитина знаходиться у супроводі матері (а.с. 33).

Відповідно до довідки КЗОЗ «Харківська міська багатопрофільна лікарня №18» №647 від 04.10.2017, ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікування в педіатричному відділенні 3 рази, за цей час дитина знаходилась у супроводі матері, батько дитини лікарню не відвідував, станом здоров'я дитини не цікавився (а.с. 31).

Відповідно до Висновку Управління служб у справах дітей № 665 від 16.11.2017 щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідача відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, то Управління служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37-39).

Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В абз. 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки, передбачені ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради надало висновок № 665 від 16.11.2017, яким вважає за доцільне позбавити Відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться станом здоров'я дочки, її розвитком і дозвіллям.

Щодо аліментів, то відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 4 ст. 183 СК України передбачено, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, одержувач аліментів має право звернутися до суду з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів.

Задовольняючи позов, суд також виходить із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню.

У сукупності наведеного, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача Московським районним судом м. Харкова, в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

За таких обставин, суд приходить до висновку висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшення розміру аліментів визначених раніше рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2016 року, з розміру 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради (місцезнаходження м. Харків, вул. Чернешевська, 55), про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав стосовно малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Збільшити розмір аліментів визначений рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.07.2016, справа № 643/5561/16-ц та стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: невідомий) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_1) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 26.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.В. Поліщук