Справа № 2-625/10
Провадження № 22-ц/772/761/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сільченко О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 рокуСправа № 2-625/10м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

учасники справи:

позивач: ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»,

відповідач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 на заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2010 року, ухваленого під головуванням судді Сільченка О.В. в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В липні 2010 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу а кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 11 вересня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №27-538/07ШД, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком на три роки. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_4 було укладено договір поруки №27-538/07-ШД-П, відповідно до умов якого остання зобов'язалась перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти, однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25 червня 2010 року становить 16 643,88 грн. та складається з: 2 257,63 грн. - основної суми; 1 214,27 грн. - заборгованість по оплаті відсотків; 1 330,00 грн. - заборгованість по оплаті щомісячної комісії; 11 841,98 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, щомісячної комісії, а тому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 2 257,63 грн. - заборгованості по кредиту; 1 214,27 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1 330,00 грн. - заборгованості по оплаті щомісячної комісії; 4 802,00 грн. - нарахованої пені.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області залишено без задоволення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, при цьому з метою захисту прав позивача заборгованість солідарно стягнуто як з боржника, так і з поручителя.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу мотивовану тим, що позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів, а наданий розрахунок-довідка не є належним доказом, який підтверджує наявність або відсутність заборгованості, а також встановлює розмір заборгованості; крім того, зазначено, що даний кредитний договір є споживчим, при цьому для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги, відтак з урахуванням принципів добросовісності та справедливості пеню слід зменшити до 1 500,00 грн., а заборгованість по оплаті щомісячної комісії в розмірі 1 330,00 грн. є нікчемною, оскільки кредитодавцю заборонено встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою; крім того, кредитором встановлено строк виконання основного зобов'язання шляхом направлення відповідної вимоги до боржника та поручителя, при цьому порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців, від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У відзиві, поданому ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» зазначено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, при цьому боржник скористалась кредитними коштами, однак свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, а також зазначено, що ухилення боржника від сплати заборгованості за кредитним договором призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушить права держави, інших кредиторів.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про необхідність солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя, оскільки такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та нормам матеріального права і у зв'язку з цим рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позову до ОСОБА_4 з ухваленням в цій частині нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорено, що 11 вересня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №27-538/07-ШД, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 4 000,00 грн., зі сплатою процентної ставки 0,0001% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 11 вересня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав ОСОБА_3 передбачені кредитним договором кошти, однак відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту в повній мірі не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розрахунок якої надано позивачем.

Умовами кредитного договору, зокрема п. 3.1. передбачено, що видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться за погодженням з банком, на підставі письмової заяви позичальника, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок.

Матеріалами справи встановлено, що 11 вересня 2007 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою про отримання кредиту шляхом перерахування на банківську платіжну картку миттєвого випуску кредитних коштів.

Так, на підставі меморіального ордера №15625882 від 11 вересня 2007 року на її картковий рахунок було перераховано 4 000,00 грн..

Крім того, з матеріалів справи видно, що у зв'язку з невиконання зобов'язань за кредитним договором, 03 квітня 2008 року, 19 червня 2008 року, 01 серпня 2008 року та 14 січня 2009 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на адресу ОСОБА_3 направлено вимоги про виконання грошових зобов'язань, які були отримані нею 05 квітня 2008 року, 24 червня 2008 року,04 серпня 2008 року та 16 січня 2009 року відповідно, а також 03 квітня 2008 року та 01 серпня 2008 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на адресу ОСОБА_4 було направлено вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки, які отримані нею 07 квітня 2008 року та 04 серпня 2008 року відповідно.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення та визначенні розміру заборгованості за кредитом та відсоткам за користування кредитом дійшов правильного висновку про стягнення 2 257,63 грн. - заборгованості по кредиту; 1 214,27 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1 330,00 грн. - заборгованості по оплаті щомісячної комісії; 4 802,00 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків та щомісячної комісії, оскільки боржником не дотримано умови кредитного договору щодо його повернення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що дана заборгованість підлягає стягненню з боржника ОСОБА_3, оскільки банк скориставшись своїм правом вимоги дострокового повернення кредитних коштів, з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості, звернувся поза межами шестимісячного строку встановленого ст. 559 ЦК України.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про відсутність доказів видачі банком ОСОБА_3 кредиту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються власноручно написаною ОСОБА_3 заявою про отримання кредиту та наявним в матеріалах справи меморіальним ордером про перерахування коштів відповідно до умов кредитного договору.

Щодо посилань на безпідставне стягнення неустойки в розмірі 4 802,00 грн., то останні на увагу не заслуговують, оскільки умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань.

Також не можуть бути прийняті до уваги твердження про необхідність відмови в задоволенні вимоги про стягнення 1 330,00 грн. заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту, оскільки умовами договору передбачена сплата процентів/комісійної винагороди, при цьому ОСОБА_3 погодилась з цими умовами, шляхом підписання кредитного договору, до того ж п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) передбачено, що Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Вимогами ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, визначено, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14 зазначено, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову до ОСОБА_4 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог до ОСОБА_4, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2010 року в частині задоволення позову до ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором залишити без задоволення.

В іншій частині заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2010 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.П. Рибчинський

/підпис/ Л.О. Голота

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук