АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

у березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останнього на свою користь 58 452, 73 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 19.09.2016 року в м. Києві сталася ДТП з вини відповідача, за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням останнього та автомобіля НОМЕР_2 під її керуванням, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно висновку, вартість відновлюваного ремонту її автомобіля становить 107 136, 95, за складання звіту вона сплатила 800 грн. МТСБУ виплатило їй 49 484, 22 грн страхового відшкодування за пошкодження автомобіля, відтак різниця між страховою виплатою та фактичним розміром становить 58 452, 73 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 500, 36 грн у відшкодування майнової шкоди, яка пов'язана з пошкодженням транспортного засобу та 800 грн у відшкодування витрат за оплату звіту. У решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

у/н справи № 754/3568/17 № а/п 22-ц/796/2647/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що страхова компанія відшкодовує потерпілому витрати на виконання робіт з відновлення транспортного засобу з врахуванням зносу, а потерпілий повинен відшкодувати різницю між повним відновленням транспортного засобу без врахування зносу автомобіля та страховим відшкодуванням, виплаченим страховою компанією. Суд не застосував положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не з`ясував фактичний розмір збитків, не звернув уваги на те, що у товарознавчому дослідженні вказано про необхідність заміни окремих складників КТЗ, а тому застосування судом коефіцієнту зносу транспортного засобу вважає неправильним.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомленя учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2016 року в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Позивач є власником автомобіля НОМЕР_2.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до звіту № 5585/10/16-2 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля НОМЕР_2, складеного 26.09.2016 року на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 56 984, 58 грн.

За складання звіту № 5585/10/16-2, позивач сплатила 800 грн, що підтверджується квитанцією № ПН 1497220 від 15.12.2016 року.

09.12.2016 року МТСБУ виплатило позивачці 49 484, 22 грн страхового відшкодування за пошкодження автомобіля.

Задовольнючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодуванню підлягає майнова шкода, яка визначається з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Чинним законодавством передбачено як стягнення відшкодування шкоди на підставі звітів про вартість матеріальної шкоди для подальшого ремонту автомобіля, або отримання відшкодування, якщо особа не бажає відновлювати транспортний засіб, так і за доказами про реально понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно зі звітом № 5585/10/16-2 про оцінку транспортного засобу від 26.09.2016 року коефіцієнт фізичного зносу складників автомобіля НОМЕР_2 складає 0,56393.

З даного звіту вбачається, що строк експлуатації автомобіля складає 9,801 років, фактичний пробіг становить 120,62 тис км та автомобіль має попередні аварійні пошкодження.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України, від 24.11. 2003 року N 142/5/2092, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 р. за N 1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пунктів 8.1 - 8.3 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ. В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ.

Аналіз даних положень Методики дає підстави вважати, що незалежно від способу відшкодування шкоди (відновлювальний ремонт, матеріальний збиток, ринкова вартість автомобіля) враховується значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ.

У матеріалах справи відсутні докази неможливості проведення ремонту без заміни пошкоджених деталей на нові, та що деталі, які підлягають заміні зняті з виробництва. Позивач не надала доказів щодо стану замінених деталей та їх залишкову вартість, як і не надала доказів про те, що така заміна реально відбулася.

Аналіз змісту ст. ст. 1192, 1194 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави вважати, що відшкодуванню підлягають реально понесені витрати для відновлення пошкодженого майна, і якщо пошкоджено було не нове майно, а майно, яке мало ступінь зносу, то за відсутності доказів неможливості відновлення такого майна без заміни певних деталей на нові винна особа у спричиненні шкоди не повинна сплачувати різницю між дійсною вартістю майна, яке пошкоджено з її вини та вартістю нового майна. У випадку ж наявності доказів неможливості відновлення автомобіля без заміни деталей на нові (зняття їх з виробництва тощо), особа винна у спричиненні шкоди має право вимагати передачі їй замінених деталей, а у випадку коли потерпіла особа не може передати такі деталі їх залишкова вартість має відраховуватися від розміру відшкодування, яке підлягає стягненню.

Позивач просила стягнути вартість відновлювальних робіт не надавши доказів понесення витрат на ремонт та без урахування зношеності автомобіля. Разом з тим, незалежно від того, чи є відповідачем страховик чи особа, яка безпосередньо завдала шкоди зношеність майна при відшкодуванні його вартості враховується, оскільки відшкодуванню підлягають реальні збитки.

Якщо поставлене питання про стягнення вартості придбаної нової деталі замість пошкодженої, позивач має довести необхідність такої заміни, а також відсутність можливості усунення пошкодження без заміни відповідних деталей на нові.

За вказаних обставин висноки суду про необхідність врахування коефіцієнту зносу колегія суддів вважає правильними.

Судом першої інстанції надана належна правова оцінка звіту про оцінку транспортного засобу від 26.09.2016 року, інших доказів про розмір шкоди позивач не надавала, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував фактичний розмір збитків колегія суддів вважає необґрунтованими.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висноку, що рішення суду є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 20.03.2018 року.

Головуючий

Судді