П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суду Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду про відмову у відкритті провадження у справі, постановленої 13 лютого 2018 року головуючим суддею Придачук О.А. у справі за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення Ужгородської міської ради, державної реєстрації та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

встановив:

Зазначеною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішень Ужгородської міської ради, державної реєстрації та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, в зв'язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ужгородської місцева прокуратура подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування даної ухвали як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема, вважає помилковим висновок суду про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на те, що оскільки спір виник щодо прийнятого відповідачем, як суб'єктом владних повноважень рішення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки 0,0707 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, то даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак з даним висновком суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові № 6-2554цс16 від 14 грудня 2016 року.

В даному випадку Ужгородська місцева прокуратура звернулась у суд з позовом про оскарження рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки і дане рішення реалізоване особою, шляхом реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, спір, за вирішенням якого до суду звернувся позивач, не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому, підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, у відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд, -

ухвалив:

апеляційну скаргу Ужгородської місцевої прокуратури, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді