Дата документу 10.04.2018
Справа № 320/7961/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 липня 2017 року в розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача на період навчання до 28 лютого 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 01.12.2010 року. Від вказаного шлюбу в них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. з 01.09.2013 року до 31.06.2017 року син навчався на денному відділенні ракетно - космічної техніки Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут». На цей період судом з відповідача були стягнені аліменти. З 19.10.2015 року по 31.07.2017 року син навчався в Харківському університеті Повітряних Сил імені ОСОБА_5 за програмою підготовки офіцерів запасу. В серпні син переїжджає до Києва і здає іспити до магістратури механіко-машинобудівного інституту Київський політехнічний інститут імені ОСОБА_6. З 01.09.2017 року його зараховано на навчання на денну форму. Навчання сина вимагає значних витрат, стипендію він не отримує, навчання закінчується 28.02.2019 року. На даний час син проживає в гуртожитку та несе відповідні затрати, а саме оплата рахунків за житло, витрати на переїзд у вихідні додому. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивачка працює в ПП «МеМЗ» на посаді інженера та отримує заробітну плату від відпрацьованого часу, однак отриманих коштів не вистачає на утримання як її так і сина. Оскільки форма навчання в сина денна, він не має можливості працювати, а відтак повністю знаходиться на утриманні позивача.

Позивачка в судове засідання для судових дебатів не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Повністю підтримала свої доводи, викладені раніше у судових засіданнях та зазначених у відповіді на відзив, відповідно до яких їй відомо, що відповідач працює неофіційно наладчиком у ПП та отримує заробітну плату приблизно 7000 грн. щомісячно. Син навчається на денній формі навчання, а тому не має можливості працевлаштуватись на роботу, стипендію він не отримує. Крім того, відповідач має заборгованість по аліментам раніше стягнутих з нього за рішенням суду. Відповідач не є інвалідом, інших аліментних зобовязань в нього не має, а тому він повністю в змозі сплачувати аліменти на навчання їхнього сина. У відповідача батьки пенсіонери, однак матеріальної допомоги на їх утримання він не надає. Постійним місцем реєстрації та проживання сина є їхня квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1. Протягом всього періоду навчання син приїжджає на вихідні та на свята додому. Адреса його проживання в Києві за адресою м. Київ, вул. Борщагівська, 144-8/12 в гуртожитку № 20 є тимчасовою на період навчання. Проживання в гуртожитку є платним, щомісячно сплачують 824 грн. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає. Перераховані відповідачем кошти є сплатою заборгованості по аліментам, стягнутих з нього рішенням суду в 2014 році. На даний час заборгованість по аліментам складає 18155 грн.

Представник відповідача в судове засідання для судових дебатів не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, підтримала свої пояснення, викладені у попередніх судових засіданнях та запереченнях на відповідь на відзив, про те, що син проживає окремо від позивача, а тому позивачка не мала права звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, дитина навчається на бюджетній основі, витрат на його навчання позивач не несе. Відповідач має гастроентерологічне захворювання, раніше була хвороба виразка шлунку, в теперішній час встановлено діагноз Рефлюкс езофігит, грижа, гастропатія. Має батьків пенсіонерів, яким він також надає допомогу. В нього грижа, у звязку з чим він не може фізично працювати, в березні була травма руки. Він проживає разом з дружиною, яка працює та за її кошти вони живуть. Крім того, відповідач надає допомогу онуці падчерки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зможе сплачувати позивачу аліменти лише в розмірі 200-400 грн.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 03 червня 1996 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 02.12.2010 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу /а.с.6/

Від вказаного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.7/.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з відповідача на користь позивача були стягнені аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 28.03.2014 року та до закінчення строку навчання, а саме до червня 2017 року /а.с.5/.

Відповідно довідки №2634 від 29.09.2017 року, виданої директором ММІ ОСОБА_8 /а.с.11/, ОСОБА_3 є студентом 5 курсу групи МП механіко-машинобудівного інституту НТУУ «КПІ ім. Ігоря Сікорського», форма навчання денна за держзамовленням/за договором і закінчує інститут 28 лютого 2019 року. Зарахований на підставі наказу про зарахування на 5 курс № 2037-е від 19.08.2017 року /а.с.11/.

ОСОБА_3 стипендію не отримує, що підтверджується довідкою про доходи № 4/1 від 16.01.2018 року, виданою головним бухгалтером «Київського політехнічного інституту імені ОСОБА_6» /а.с.63/, відповідно до якої ОСОБА_3 навчається на денній формі за рахунок бюджету.

Відповідно до вимог ст. 198 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання ( ч. 3 ст. 199 СК України ).

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що даний позов поданий особою, яка не має права на звернення з такими вимогами, оскільки судом встановлено, що до початку навчання син сторін проживав з позивачем за адресою: м. Мелітополь, вул. Лютнева, 237/95 і був зареєстрований в її квартирі, як за своїм місцем проживання. ОСОБА_3 поселений в гуртожиток тимчасово на період навчання, у звязку з чим знятий з реєстраційного обліку за місцем постійного проживання і тимчасово зареєстрований в гуртожитку за місцем навчання /а.с.12-24, 62/, однак він періодично повертається до квартири матері, проводить там канікули та святкові дні /а.с.69/.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постійним місцем проживання сина сторін є квартира, у якій проживає позивачка, оскільки син тимчасово відсутній у квартирі матері у звязку з навчанням, тобто з поважної причини, не припинив зв'язок з матірю і продовжує належати до її сім`ї.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, судом встановлено, що позивачка працює на посаді інженера з організації і нормування праці Відділу економічного планування та організації праці в ВП «Мелітопольський моторний завод» та отримує заробітну плату, яка станом з січня 2017 року по грудень 2017 року складає 64926,40 грн. /а.с.64-65/.

Однак, відповідно протоколу № 1 та акту від 21.03.2018 року відділу економічного планування та організації праці ВП «Мелітопольський моторний завод», ОСОБА_1 підлягає вивільненню у звязку із скороченням її посади, пропонувати іншу роботу станом на 21.03.2018 року у відділу економічного планування та організації праці не мають можливості.

Так, позивач несе витрати по утриманню сина, а саме на канцелярські прилади для навчання, зимне взуття, що підтверджується копіями наданих позивачем квитанцій /а.с.66-68/.

Батьки позивача є людьми пенсійного віку /а.с.76-78/, до яких позивач два рази на місяць приїжджає в с. Новоселівка Пологівського району Запорізької області по вул. Дубровіна, 87 та допомагає як матеріально так і фізично, що підтверджується довідкою № 84, виданою секретарем Новосельської сільської ради /а.с.73.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Та обставина, що відповідач не працює і не має постійного заробітку, не може розцінюватися сама по собі як неможливість сплачувати аліменти.

ОСОБА_2 є працездатною особою як за віком так і за станом здоров'я.

Медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій заборони щодо працевлаштування не має, надані представником відповідача довідки та консультативні висновки /а.с.50, 92-94/ свідчать лише про те, що відповідач хворів та проходив курс лікування, у звязку з чим витрачав кошти на лікування, однак вказані документи не свідчать що він страждає хронічними захворюваннями, які вимагають постійного лікування та матеріальних затрат у звязку з якими відповідач не має змоги працювати та надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Проте ОСОБА_2 не працює, на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи не перебуває.

Будь-яких доказів щодо дійсних доходів відповідача його представник не надав, разом з тим не надав і доказів про його матеріальну нужденність.

Відповідач ОСОБА_2 інших аліментних зобовязань на виконанні не має.

Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача, що відповідач утримує онуку його теперішньої дружини - ОСОБА_9, 02.12.2012 року як підставу неможливості стягнення з нього аліментів на утримання сина, який навчається, оскільки обовязок по утриманню дитини покладається саме на батьків, яким відповідач не є.

Надані представником відповідача копії квитанцій про добровільну матеріальну допомогу, надану відповідачем сину /а.с.49/, свідчать про сплату відповідачем саме заборгованості по аліментам, стягнутих з нього на підставі виконавчого листа № 320/2829/14ц, що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментам складеного 09.01.2018 року державним виконавцем Гайдей Н.Ю., відповідно до якого відповідачем сплачені аліменти за період з 01.04.2017 року по 30.04.2017 року в розмірі 300 грн., за період з 01.05.2017 року по 31.05.2017 року в розмірі 200 грн., за період з 01.06.2017 року по 30.06.2017 року в розмірі 400 грн., 16.10.2017 року в рахунок заборгованості сплачено 300 грн. /а.с.71/.

Отже, суд вважає, що відсутні підстави для повного звільнення батька від участі у витратах на сина, який продовжує навчання.

Разом з тим, суд враховує, що у справі відсутні й докази того, що відповідач може надавати синові матеріальну допомогу саме у розмірі ? частини від усіх виді доходів.

Також суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, а також враховуючи, що син сторін є повнолітньою та працездатною особою і, бажаючи продовжувати навчання після досягнення 18 років на денній формі, мусить докладати певних зусиль для забезпечення своєї життєдіяльності та навчання, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та визначити розмір аліментів, в розмірі 1/8 частки заробітку /доходу/ відповідача щомісячно.

Крім того, згідно ст. 201 СК України, (застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина), до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно ст.. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Враховуючи, що позов подано 26 жовтня 2017 року , позивачкою не подано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина з відповідача саме з дня подачі позову - з 26 жовтня 2017 року і до закінчення ним навчання, але не більше, як до досягнення ним 23-х років.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81,89, 141,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 кім. 5, фактичне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_3, в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 26.10.2017 і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23-х років.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 кім. 5, фактичне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір у сумі 640 /шестиста сорока/ гривень на користь держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2018.

Суддя: Ю.В. Ковальова