Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 291/228/16-ц

провадження № 61-18325св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Ягнятинська сільська рада Ружинського району Житомирської області,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9,

третя особа - Служба у справах дітей Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

відповідачі за зустрічним позовом: Ягнятинська сільська рада Ружинського району Житомирської області, приватне підприємство «Ягнятинське», ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_5

Альошовича - ОСОБА_9, на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року в складі судді Грека М. М. та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Широкової Л. В., Косигіної Л. М., Микитюк О. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирської області, третя особа - Служба у справах дітей Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області, про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 1977 року працює завідуючою фельдшерсько-акушерським пунктом у с. Ягнятин Ружинського району Житомирської області. Рішенням засновника ПСП «Ягнятинське» від 14 лютого 2001 року їй надано квартиру, жилою площею 46,2 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Ружинського району Житомирської області та видано ордер від 23 лютого

2001 року НОМЕР_1. Рішенням Ягнятинської сільської ради від 20 травня 2014 року спірну квартиру, передано для проживання ОСОБА_5, а 25 травня

2014 року останньому видано ордер НОМЕР_1 на жиле приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_1 Ружинського району Житомирської області. ОСОБА_5 разом зі своєю сім'єю зареєструвалися у вказаній квартирі та розпочали здійснювати її внутрішню перебудову.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд: визнати недійсним ордер від 25 травня 2014 року НОМЕР_1, виданий Ягнятинською сільською радою на підставі рішення Ягнятинської сільської ради від 20 травня 2014 року на спірну квартиру; виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1, судові витрати стягнути з відповідачів.

У квітні 2016 року ОСОБА_5звернувся до суду із зустрічним позовом до Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирської області, приватного підприємства «Ягнятинське», ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, визнання особи такою, що не вселилася в жиле приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2001 року Ягнятинська сільська рада видала ордер НОМЕР_1 на зайняття ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у порядку обміну жилого приміщення, площею 46,2 кв. м, по вул. Центральній, 53 (77а) у с. Ягнятин Ружинського району Житомирської області. Зазначав, що при видачі указаного ордеру були допущені порушення.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_5 просив суд: визнати недійсним рішення та ордер на спірне жиле приміщення; визнати ОСОБА_2 такою, що не вселилася в дане приміщення.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним ордер від 25 травня 2014 року НОМЕР_1, виданий Ягнятинською сільською радою на підставі рішення Ягнятинської сільської ради від 20 травня 2014 року на жиле приміщення для ОСОБА_5 та його сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку отримала ордер на проживання у спірному приміщенні, який є єдиною підставою для вселення, а ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають у ньому без законних на те підстав та підлягають виселенню.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16 вересня

2016 року в частині виселення ОСОБА_5 та членів його сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про їх виселення із квартири АДРЕСА_1 Житомирської області з наданням іншого жилого приміщення.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції в частині виселення, апеляційний суд виходив із того, що при визнанні ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення на підставі частини другої статті 117 ЖК УРСР.

У січні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ордер на спірне жиле приміщення, який знаходиться у ОСОБА_2 є сфальсифікованим, а рішення ПП «Ягнятинське» від 14 лютого 2001 року не існує, у ОСОБА_2 є лише його копія. Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 січня 2016 року рішення Ружинського районного суду Житомирської областівід 23 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 грудня 2015 року скасовано, справу № 291/167/15-ц передано на новий розгляд до суду першої станції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 з 1977 року працює завідуючою фельдшерсько-акушерського пункту у с. Ягнятин Ружинського району Житомирської області.

14 лютого 2001 року засновником ПСП «Ягнятинське» на виконання рішення виконавчого комітету Ружинської районної ради народних депутатів

від 15 серпня 1985 року № 237 ОСОБА_2 та її сім'ї у складі 3-х чоловік надано для проживання квартиру АДРЕСА_1, (територія фельдшерсько-акушерського пункту), жилою площею 46,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами із правом оформлення у приватну власність.

У подальшому номер спірної квартири був змінений з № 53 на № 77а про, що сторони не оспорюють.

23 лютого 2001 року Ягнятинською сільською радою видано ордер НОМЕР_1 на указане житлове приміщення, згідно з яким позивач за первісним позовом з сім'єю вселилася у нього та проживала.

20 травня 2014 року Ягнятинською сільською радою прийнято рішення про передачу спірної квартири для проживання ОСОБА_5 та 25 травня

2014 року видано ордер НОМЕР_1 на жиле приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 Ружинського району Житомирської області.

На підставі вищевказаного ордеру останній разом зі своєю сім'єю зареєструвалися у вказаній квартирі.

Встановлено, що рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07 грудня 2015 року, рішення Ягнятинської сільської ради Ружинського району Житомирської області 28 сесії 6 скликання від 20 травня 2014 року, яким було надано ОСОБА_5 з сім'єю для проживання двокімнатну квартиру по вул. Центральній № 77а та господарські будівлі та на підставі якого видано ордер на жиле приміщення від 25 травня 2014 року № 1, визнано недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 січня 2016 року рішення Ружинського районного суду Житомирської областівід 23 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 07 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, визначених законом (ст. 9 ЖК України).

Згідно з частиною першою статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення (частина друга

статті 58 ЖК УРСР)

Стаття 59 ЖК УРСР передбачає, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Відповідно до статті 117 ЖК УРСР у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

Отже, встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку отримала ордер на проживання у спірному приміщенні, а ОСОБА_5 та його членів сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 проживають у ньому без законних на те підстав та підлягають виселенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виселення

ОСОБА_5 та його членів сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8 та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції, установивши, що ОСОБА_5 жодних неправомірних дій при отриманні спірного ордеру на вселення у спірну квартиру не вчиняв, дійшов обґрунтованого висновку, що виселення із спірної квартири ОСОБА_5 та його членів сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підлягає з наданням іншого жилого приміщення на підставі частини другої статті 117 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року зупинено виконання рішення Ружинського районного суду Житомирської області

від 16 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області

від 22 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 рокуу нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило