ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 640/12143/17

Провадження № 22-ц/818/898/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Котелевець А.В.

при секретарях - Дашковської Н.К., Чабан А.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 640/12143/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року, ухвалене суддею Губською Я.В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 15 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Через порушення зобов'язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2017 року складає 57880,93грн., з яких: 1999,89грн. - заборгованість за кредитом; 48376,40грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4510,31грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2744,33 грн. - штраф (процентна складова). Заборгованість до теперішнього часу відповідачем не погашена, у зв'язку з чим банк був змушений звернутися до суду про стягнення вказаної заборгованості.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив застосувати позовну давність.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що вимоги Банку не знайшли свого підтвердження та спростовані відповідачем.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної картки відповідача відшкодовувати спричинену йому шкоду має винна особа, а не позивач.

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у відповідності норм цивільного законодавства. Відповідач має законне право звернутися до суду з цивільним позовом в рамках кримінальної справи про відшкодування заподіяної злочином шкоди винними особами.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

15 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Свої зобов'язання за договором Банк виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитний ліміт в розмірі 2000грн. Відповідач зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 30 червня 2017 року мається заборгованість у сумі 57880,93грн., з яких: 1999,89грн. - заборгованість за кредитом; 48376,40грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4510,31грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2744,33 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК), а не закінченням строку дії договору.

Даний висновок узгоджується з правовою позицію викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 за його анкетою-заявою від 15 травня 2008 року видана карта №019238 зі строком дії 05/12, тобто по 31 травня 2012 року.

Строк дії останньої картки НОМЕР_4 до 11/15, тобто до 30 листопада 2015 року.

Отже, в даному випадку трирічний строк позовної давності у вказаних правовідносинах починає перебіг зі спливом останнього дня місяця дії картки - з 01 грудня 2015 року.

З позовом до суду банк звернувся 04 серпня 2017 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником Банку надано уточнений розрахунок відсотків за три роки (з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року) згідно якого розмір відсотків за користування кредиту, які вони просять стягнути з відповідача становить 4121,35грн.:

-тіло кредиту - 1999,89грн.; ставка - 34,8% до 01 квітня 2015 року;

(1999,89грн. * 34,8% * 2 /365 * 212 днів = 808грн.)

-з 01 квітня 2015 року ставка 43,2%;

з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року - (1999,89грн. * 43,2% * 2 / 365 * 852дні = 4033,35грн.

Всього = 4033,75грн. + 808грн. = 4121,35грн.

Відповідач ОСОБА_1 заперечує проти позову, посилаючись на те, що 03 червня 2013 року з його кредитної картки здійснено невідомими особами переказ грошових коштів у розмірі 2000грн., а отже він не отримував і не користувався кредитними коштами у розмірі 2000грн, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Як вбачається із наданого Банком розрахунку 03 червня 2013 року з платіжної картки ОСОБА_1 були зняті грошові кошти у розмірі 2000грн.

22 липня 2013 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу несанкціонованого зняття з його картки «Універсальна» грошових коштів у розмірі 2000грн.

За результатами перевірки провідними спеціалістів ПАТ КБ «Приватбанк» від 13 серпня 2013 року встановлено, що мали місце шахрайські дії третіх осіб, спрямовані на заволодіння грошових коштів з картки НОМЕР_3 з механізмом, де шахрай обманним шляхом отримує від клієнта-потерпілого персональні дані (номер картки, ПІБ, рік народження, адресу, прізвище матері), блокує через мобільного оператора SIM- карту клієнта з наступним відновленням її дублікату, від імені клієнта-потерпілого шахрай робить телефонний дзвінок в Contact Center ГО, ініціює шахрайський «Експрес-переказ» з картки потерпілого.

Службою безпеки ПАТ КБ «Приватбанк» надано висновок 13 серпня 2013 року, згідно якого в ході вивчення виписки по картці НОМЕР_4 встановлено, що кошти в розмірі 2000грн. 03 червня 2013 року переведено, використовуючи послугу «Експрес-платіж», замовлений по сервісному номеру 3700 з номеру фінансового мобільного телефону ОСОБА_4 на карту НОМЕР_5, видану на ім'я ОСОБА_5, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, яка внесена до списку обмеження по клієнтам за кодифікатором «шахраї в електронних операціях». Зняття вказаних коштів відбулося 04 червня 2013 року в банкоматі за адресою: м. Донецьк, вул. Землянська, 10-Б, здійснювала власник картки НОМЕР_5 ОСОБА_5, що було встановлено під час вивчення фотоматеріалів даного банкомату.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ КБ «Приватбанку» для вирішення питання щодо зупинення нарахування відсотків та закриття карткового рахунку НОМЕР_3, проте, було відмовлено в задоволенні його запиту, посилаючись на те, що повернення кредиту є основним принципом кредитування і неповернення наданого кредиту, відсотків та винагороди може негативно відбитися на функціонуванні банку в цілому.

Згідно довідки СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 02 серпня 2013 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення щодо заволодіння грошима з кредитної картки, виданої на його ім'я, яке мало місце 03 червня 2013 року; розпочате досудове розслідування.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України законодавцем визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між Позивачем та Відповідачем які виникли на підставі укладеного між сторонами Договору регулюються відповідними нормами ЦК України.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15.

У відповідності до ст.ст. 626, 627, 629, 634, 638 ЦК України сторони по справі погодили умови та правила надання банківських послуг, які підлягають обов'язковому виконанню.

Пунктом 1.1.2.1.13 Умов та Правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, підписавши Анкету-Заяву, встановлено: інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Карти, Стікеру РауРавв, ПіНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку, або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, (для дзвінків із-за кордону).

1.1.2.1.21. Негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення Карти, Стікеру РауРаss, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

Відповідачем вказані вимоги порушено, оскільки переказкоштів у розмірі 2000грн. було здійснено 03червня 2013року, а відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про несанкціоноване зняття з його карти «Універсальна» лише 22 липня 2013 року.

Майнова шкода спричинена відповідачу має відшкодовуватися відповідно до діючого законодавства України.

При наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної карти відповідача. відшкодовувати спричинену шкоду останньому має винна особа.

Таким чином, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з цивільним позовом в рамках кримінальної справи про відшкодування заподіяної злочином шкоди винними особами.

З урахуванням викладеного вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1суми заборгованості за кредитом в розмірі 1999,89грн.та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 4121,35грн. підлягають задоволенню.

Що стосується вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Оскільки вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача штрафів - 250грн. (фіксована частина) та 2744,33грн. (процентна складова) не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають.

Статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність. Частиною другої цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені.

Суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 1200грн., стягнувши її за період з 01 липня 2016 року по 30 червня 2017 року.

З рахуванням викладеного, рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового, яким вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково в загальному розмірі 7321,24грн., яка складається: 1999,89грн.- заборгованості за кредитом; 4121,35грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1200грн. - заборгованості за пенею та комісією.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, ) 1999 грн. 89 грн.( одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять гривень вісімдесят дев'ять копійок) - заборгованість за кредитом; 4121 грн. 35 коп. (чотири тисячі сто двадцять одна гривня тридцять п'ять копійок)- заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200( одна тисяча двісті) грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, ) судовий збір в розмірі 540(п'ятсот сорок) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Котелевець А.В.