Справа № 464/1350/18
пр.№ 2/464/861/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2018 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

за участю:

позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» про визнання дій незаконними,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконними дій відповідачів щодо нарахування обсягу за спожитий газ у квартирі АДРЕСА_1 на підставі показів загальнобудинкового газового лічильника.

Мотивує позов тим, що є співвласником та проживає у вище згаданій квартирі, є інвалідом 3 групи, має право на пільги згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», а саме має право на 100% пільгу для оплати за газ. В будинку, в якому він проживає встановлено лічильник і на даний час проводиться нарахування споживання газу пропорційно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі, чим поставлено його у нерівні умови з іншими споживачами, котрі мають можливість встановити індивідуальні лічильники. Тому він змушений здійснювати оплату за природній газ, котрого не споживає, тоді як відповідач змушує його за власні кошти встановити індивідуальний лічильник обліку газу. Просить задовольнити позов, визнати такі дії відповідачів неправомірними і стягнути кошти, які ним сплачені надмірно в розмірі 65 грн. 95 коп.

Ухвалою від 20.03.2018 позов прийнято і відкрито загальне позовне провадження, ухвалою від 04.05.2018 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в частині визнання дій відповідачів неправомірними. Позовні вимоги в частині стягнення коштів просить залишити без розгляду. Пояснив, що нарахування плати за постачання газу в його помешкання повинно здійснюватися відповідно до норм споживання, а не кількості прописаних осіб. Зазначив, що після встановлення лічильника в багатоповерховому будинку відповідачі стали здійснювати облік спожитого газу по його помешканню і щомісячна норма нарахувань почала становити більше 10,52 куб.м газу на осіб, що проживають в його квартирі. Нарахування плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового лічильника порушують його права як споживача, ставлять його в нерівні умови в порівнянні з тими споживачами, в помешканнях яких стоять індивідуальні лічильники обліку газу, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. Просить зменшений позов задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, повідомлялись належно. Від ТОВ «Львівгаз збут» надійшов відзив, який долучений до матеріалів справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідачів.

Заслухавши вступне слово позивача, його представника, вивчивши матеріали справи в повному обємі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, є побутовим споживачем природного газу і є уповноваженим власником квартири, на нього оформлено особовий рахунок, індивідуальний лічильник газу в квартирі позивача не встановлено.

З'ясовано, що в будинку №11 по вул.Чукаріна у м.Львові встановлено та введено в експлуатацію загальнобудинковий вузол комерційного обліку споживання природного газу.

Встановлено, що ТОВ «Львівгаз збут» здійснює облік спожитого газу споживачам по будинку №11 по вул..Чукаріна у м.Львові, в квартирах вказаного будинку, в тому числі квартирі позивача, відсутні індивідуальні лічильники, за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого самим постачальником газу з власної ініціативи на весь багатоквартирний будинок. Про це позивачу стало відомо при оплаті комунальних платежів за листопад 2017 року.

Зазначені обставини визнаються сторонами в судовому засіданні та підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до вимог ст.6 цього ж Закону, субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.5.4 глава 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 а ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 №620.

Відповідно до п.5.5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 №620 встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків), тощо та оператор газорозподільної системи зобовязані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розрахуватися за спожитий газ за показниками будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг згазопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Відповідно до вказаного Тимчасового положення обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 2) в будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб,зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Суд погоджується з доводами позивача, який зазначає, що в нього немає квартирного лічильника, а запровадження і застосування нових правил обліку і оплати за природній газ суперечить згаданим нормативним актам та законам, Конституції України, які мають вищу юридичну силу, порушують його права, ставлять його у нерівні умови, примушують вчинити дії і понести витрати задля захисту своїх прав..

Абзацом 5 пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що власник (власники) буднику (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобовязані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Пунктом 6 цього ж Положення передбачено, що зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканні будинку.

Встановлено, що ПАТ «Львівгаз» вказані вимоги проігнорував, встановивши без погодження з мешканцями (позивачем), будинковий вузол обліку, представників мешканців будинку для фіксування показників при встановленні лічильника та за результатами місяця не залучав. Доказів зворотнього суду не надано.

Договори між окремими мешканцями (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема - щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показаннями такого лічильника, також не укладались.

Отже, за таких умов, обсяг газу та розмір оплати, які відповідачі предявили для оплати позивачу на підставі даних загальнобудинкового лічильника, є безпідставним та необґрунтованим.

На переконання суду, відповідачами порушено вимоги Кодексу газорозподільних систем, зокрема, пунктом 3 глави 4 «Порядок комерційного обліку газу по обєктах побутових споживачів (населення)» розділу IX вказаного кодексу передбачено, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по обєкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Побутовий споживач - це споживач, який споживає газ у своєму помешканні (квартирі). Загальнобудинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовими споживачами а також юридичними особами та субєктами господарської діяльності, розташованими в будинку.

Тому лічильник газу не забезпечує і не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача. Вказаний нормативний акт НКРЕ, окрім того, що надає газорозподільним підприємствам право встановлювати загальнобудинкові лічильники, містить також пряму вказівку на застосування норм споживання до побутових споживачів, помешкання яких не обладнані лічильником.

Отже, зазначений нормативний акт є суперечливим стосовно порядку облікування газу у споживачів, чиї помешкання не мають квартирного лічильника, а саме позивача.

З одного боку Кодекс газорозподільних систем вимагає обліковувати газ у квартирах, не обладнаних лічильниками, за нормами споживання, з іншого - містить посилання на Тимчасове положення, яке передбачає нарахування плати за показаннями загальнобудинкового лічильника.

Вищезазначений пункт Кодексу газорозподільних систем передбачає, що у випадку, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. При цьому, зі слів позивача, він не відмовлявся від безкоштовного встановлення лічильнику газу у квартирах, в нього як інваліда 3-ї групи відсутні кошти на самостійне встановлення такого лічильника, при цьому, передбачена гранична норма споживання на людину в місяць є завищеною, на думку позивача подвійною, позбавляє його 100% пільги і ставить його в уразливе становище.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 203 передбачено загальні правила обліку і оплати за спожиті послуги та встановлено норми споживання природного газу населенням.

Зокрема, ч. 2 ст. 32 вказаного Закону встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Тобто, згідно вимог даного Закону розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання.

Судом встановлено, що індивідуальний лічильник у квартирі позивача не встановлений.

Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачені права споживача на встановлення безоплатного газового лічильника у квартирі (ст. 3). Згідно ст. вказаного Закону субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення. що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки,зазначені у цьому підпункті,лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;

2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме: а)для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі з 1 січня 2018 року; б) для інших споживачів з 1 липня 2011 року.

Таким чином, ПАТ «Львівгаз» будучи зобовязаним вищевказаним законом встановити безкоштовно квартирні лічильники газу для такої категорії споживачів, як позивач, до 01 січня 2018 року, а у випадку не встановлення з його вини таких лічильників - обліковувати газ за нормами споживання. Натомість, ігноруючи вимоги Закону та порушуючи права позивача на безкоштовне встановлення приладу обліку газу в його помешканні, не встановив квартирний засіб обліку, встановив один загальнобудинковий лічильник, змінив порядок обрахунку, у зв'язку з чим позивачу проводиться нарахування неспожитого ним газу.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець навязує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

Тобто, діями ПАТ «Львівгаз» як монополіста споживачу, у якого немає квартирного лічильника і якому відповідачі як субєкти, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані за законом встановити такий лічильник безкоштовно, поставлений у нерівні умови в порівнянні з іншими споживачами, які мають квартирні лічильники газу, а також в нерівні умови з постачальником продукції.

Таким чином, разом з постачальником газу - ТзОВ «Львівгаз збут», розподільник газу ПАТ «Львівагаз» також є субєктом правових відносин з побутовим споживачем щодо розподілу і обліку природного газу.

Дії по розрахунку вартості газу, які здійснює ТзОВ «Львівгаз збут» нерозривно повязані з діями ПАТ «Львівгаз» щодо визначення обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку, в якому проживає позивач, які зроблені починаючи з листопада 2017 року з порушеннями норм закону з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги.

Отже, у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

В ст.12 ЦПК України вказано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідачі, будучи наділеними правом подання доказів не надали суду жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача, не переконали суд у своїй правоті в частині невстановлення індивідуального лічильника позивачу, в частині нарахування правильності нарахування споживачу показників лічильника газу та не довели обставини, на які посилається в обґрунтування своїх заперечень.

Отже, позиція співвідповідача ТОВ "Львівгаз збут", який не визнає позов з тих мотивів, що позивач може за власні кошти встановити індивідуальний лічильник з подальшою компенсацією задля іншого обрахунку, підлягає критичній оцінці судом, свідчить про намагання уникнути негативних наслідків при розподілі за послуги.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки дії ПАТ «Львівгаз», який визначав позивачу з листопада 2017 року обсяг спожитого газу, виходячи із показників загально - будинкового лічильника, так і дії ТзОВ «Львівгаз збут», який на підставі цих показників здійснював нарахування позивачу оплати за газ, порушують права позивача.

На переконання суду, позивачу як пільговику і споживачу без індивідуального газового лічильника слід здійснювати нарахування, виходячи із норм споживання газу для громадян для приготування їжі в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Задовольняючи позов, з відповідачів в рівних частинах на користь держави підлягає стягненню судовий збір по 881 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» щодо нарахування ОСОБА_2 обсягу та плати за спожитий газ у квартирі №65 в по вул.Чукаріна, 11 у м.Львові, виходячи із показників загальнобудинкового газового лічильника з 01 листопада 2017 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» судовий збір по 881 гривень з кожного на користь держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.06.2018.

Суддя О.Ю.Горбань