ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2489/18 Справа № 185/9164/17 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року по справі за позовом Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів державної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру отриманих коштів державної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачці, як внутрішньо переміщеній особі, в період з жовтня 2014 року по 31 березня 2017 року, було виплачено адресну допомогу на проживання в сумі 11245,48 грн. Однак, при перевірці інформації позивачем було встановлено, що чоловік відповідачки має на праві власності частину квартири в Харківській області, а тому відповідачка не мала права на отримання даного виду державної допомоги.

Позивач просив стягнути з відповідачки як незаконно отриманих 11245,48 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року задоволено позовні вимоги Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради та стягнуто з відповідачки на користь позивача надмірно отримані кошти щомісячної адресної допомоги на проживання за період з жовтня 2017 року по 31 березня 2017 року в сумі 11245,48 грн..

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачці незаконно було виплачено адресну допомогу на проживання в сумі 11245.48 грн., а тому зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача, оскільки чоловіку ОСОБА_1 на праві власності належить 1/5 частини квартири в Харківській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що на період виплати їй допомоги діяла редакція Порядку

надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг №505, згідно п. 6 якого грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Зміни у вказану норму, щодо володіння частиною приміщення були внесені лише 31 травня 2017 року, а тому суд вказавши в рішенні стару редакцію абзацу 2 п. 6 Порядку №505, помилково виходив зі змін, які набули чинності з 03 червня 2017 року, а саме, в частині належності 1/5 частини квартири чоловіку відповідачки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради та стягуючи з відповідачки на його користь надмірно сплачені кошти в розмірі 11245.48 грн., суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки чоловіку ОСОБА_1 на праві власності належить 1/5 частини квартири в Харківській області, що виключає можливість отримання адресної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

З вказаним висновком погодитись не можна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно довідки від 27.10.2014 року ОСОБА_1 обліковується в Управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 6 Порядку, у редакції чинній на час призначення допомоги, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

В березні 2017 року до вказаного Порядку були внесені зміни та його п. 6 викладений в наступній редакції: "будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану".

На підставі заяви відповідачки їй у період з жовтня 2014 року по березень 2017 року щомісячно призначалася допомога у розмірах, визначених чинним законодавством та в цілому було виплачено допомогу в загальному розмірі 11245,48 грн..

Позивачем було зроблено запит щодо отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майне Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна на ім'я відповідачки, згідно якого відомості про наявність у власності відповідачки будь-якого нерухомого майн у вищезазначених реєстрах відсутні.

Однак, позивачем було встановлено, що ОСОБА_2 - чоловік заявниці, має у володінні 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи, що на час призначення відповідачці допомоги діяла редакція п. 6 Порядку, яка не містила вказівки на належність будь-кому із членів сім'ї на праві власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, а вказані зміни до Порядку були внесені після припинення нарахуванні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги, - колегія судді вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог помилковим.

При цьому, колегія суддів вважає, що належність чоловіку відповідачки 1/5 частини квартири не може бути підставою для повернення нарахованих відповідачці коштів, так як на час їх призначення діяло положення Порядку (п.6), який стосувався належності житла в цілому, а не його частини, а тому підстави для задоволення позовних вимог Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради - відсутні.

Оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального закону підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів державної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко