Провадження № 2-з/761/180/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі судді Рибака М.А., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення позову у справі за позовом громадянина Ізраїлю ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В :

21.12.2017 року громадянин Ізраїлю ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири від 01.07.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.12.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договорі позики в сумі 4500000,00 доларів США, яка згідно з умовами договору та розпискою відповідача-1 мала бути повернута до 01.06.2016 року. На даний час позика позивачу не повернута.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів, який було судом задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за договором в сумі 4500000,00 доларів США, що станом на день подання позову склало 121680000,00 грн.

Разом із тим, 01.07.2016 року між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Позивач вважав, що спірний договір було укладено саме з метою уникнення виконання позивачем своїх обов'язків за договором позики, який усвідомлював негативні наслідки, які можуть настати для нього через неповернення позики.

ОСОБА_4 зазначав, що укладений договір є нікчемним в силу статті 234 ЦК України як такий, що вчинений без наміру настання наслідків, що обумовлені ним.

Одночасно із поданням позову, ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на належну ОСОБА_1 на праві власності (на підставі договору дарування від 01.07.2016 року) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, представник позивача в заяві про забезпечення позову вважав за недоцільне застосування зустрічного забезпечення, оскільки забезпечення позову не спричинить жодного обмеження прав відповідача.

Ухвалою суду від 28.12.2017 року в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.02.2018 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року було скасовано та задоволено ОСОБА_4 про забезпечення його позову до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 413,1 кв.м, житловою площею 198,8 кв.м, яка належить відповідачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 01 липня 2016 року.

01.03.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову, в якій просила суд зобов'язати позивача у справі - ОСОБА_4 протягом двох днів внести на депозитний рахунок суду кошти у розмірі 11501500,00 грн. в якості зустрічного забезпечення позову.

Подана заява мотивована тим, що в грудні 2017 року відповідачем ОСОБА_1 було вирішено відчужити власне майно, про що було надано розписку на ім'я майбутнього покупця квартири ОСОБА_7 на суму 5414000,00 грн. в якості завдатку за квартиру, яка є предметом спору у даній справі.

Окрім того, майбутній покупець зобов'язалась укласти не пізніше 05.04.2018 року договір купівлі-продажу квартири на суму 10828000,00 грн.

Заявник зазначала, що у зв'язку із тим, що судом було вжито заходи забезпечення позову, договір купівлі-продажу у визначений сторонами строк укласти не виявляється можливим.

А тому, відповідач просила суд застосувати зустрічне забезпечення позову та зобов'язати позивача у справі - ОСОБА_4 протягом двох днів внести на депозитний рахунок суду кошти у розмірі 11501500,00 грн.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Отже, питання щодо зустрічного забезпечення є правом, а не обов'язком суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 761/46847/17, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.02.2018 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 413,1 кв.м, житловою площею 198,8 кв.м, яка належить відповідачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 01 липня 2016 року.

При цьому, апеляційний суд не знайшов підстав для зустрічного забезпечення під час перегляду ухвали суду першої інстанції.

Оцінивши документи, додані до заяви про зустрічне забезпечення позову, суд не знаходить правових підстав для її задоволення, оскільки зустрічне забезпечення направлене на відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а не на покриття вартості спірного майна у разі його можливого відчуження.

А відтак, заява представника відповідача про зустрічне забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 154, 259, 260, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення позову у справі за позовом громадянина Ізраїлю ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК