ПОСТАНОВА

Іменем України

25.05.2018 року м. Кропивницький

Справа № 388/1136/17

Провадження № 22-ц/781/793/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області (суддя Степанов С.В.) від 13 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначала, що з листопада 2008 року по жовтень 2015 року сторони по справі проживали, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу і 25 липня 2013 року в них народилася дочку ОСОБА_7, яка тепер проживає з позивачем. Шлюбні стосунки між сторонами не склалися, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою дитину.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд встановив, що відповідач проживає спільно з ОСОБА_4, прийомною дочкою ОСОБА_8 і дачкою ОСОБА_7 Встановивши цю обставину, суд зробив висновок, що в ході судового розгляду позивачем не доведено факт ухилення відповідачем від обовязку утримання дочки.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи для розгляду до Києва-Святошинського районного суду Київської області за підсудністю.

На обґрунтування вимог скарги позивач посилається на те, що довідкою виконкому Шпитьківської сільської ради №1760 від 8 грудня 2017 року, підтверджено проживання за одною адресою ОСОБА_6, ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_8 (прийомна донька), ОСОБА_7 (донька), але не підтверджено факт участі відповідача в утримані доньки. Крім того між сторонами по справі відсутня будь-яка домовленість про утримання дитини або рішення суду про стягнення аліментів. Суд не навів достатніх аргументів відхилення позовних вимог. На думку позивача вказана справа не підсудна Долинському районному суду Кіровоградської області, оскільки постійне, але без реєстрації, місце проживання відповідача в с. Шпильки Києво-Святошинського району Київської області з його новою сімєю.

Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони повідомлені належним чином про час, дату і місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, але в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, відповідач є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження видане Виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 1 серпня 2013 року серія І-ОК №243575 (а.с. 6).

Суд першої інстанції на підставі довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області №1760 від 8 грудня 2017 року встановив, що ОСОБА_6 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації з 2008 року разом з сімєю: ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_8 прийомна дочка, ОСОБА_7 дочка (а.с. 21).

Позивач в апеляційній скарзі вказує на неправильність встановлення судом першої інстанції тієї обставини, що відповідач проживає разом з позивачем та їх спільною дитиною. Вона вказала, що сімейні стосунки з відповідачем припинила, проживає разом з малолітньою дочкою ОСОБА_9 окремо від відповідача. На підтвердження цієї обставини надала копію довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області № 219 від 27 лютого 2018 року згідно якої пасацька ОСОБА_10 разом з її дітьми: дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини або ухиляється від участі у витратах на її утримання.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З 1 січня 2018 прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено в розмірі 1492 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживає з дочкою ОСОБА_9 за однією адресою, а надані позивачем докази не доводять факт ухилення відповідача від виконання обовязку по утриманню дитини.

Однак, з вказаним висновком суду погодитися не можливо, оскільки суд неповно зясував фактичні обставини справи.

Суд не врахував, що спір між матірю і батьком щодо участі одного із них в утриманні дитини може виникати не лише в тому випадку, коли один із батьків проживає окремо від дини. Ба більше, в такому разі батьки можуть досягнути домовленості щодо участі того з них, хто проживає окремо від дитини в її утриманні і за таких обставин спір буде відсутній.

Натоміть спір може виникнути у випадку, коли дитина проживає з обома батьками, але один з них не приймає участі у грошовій і (або) натуральній формі в утриманні дитини, або розмір такої участь є недостатнім і основний тягар покладається на другого з батьків.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони по справі у шлюбі один з одним не перебувають.

На час предявлення позову сторони по справі проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 а, що підтверджується відомостями, вказаним позивачем у позовній заяві та довідкою виконкому Шпитьківської сільської ради від 8 грудня 2017 року № 1760.

Між сторонами виник спір щодо участі відповідача в утриманні дитині їх спільної дитини.

Так позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обовязку по утриманню дитини.

Відповідач позов не визнав, але при цьому не вказав форми та розмір його участі в утриманні дочки.

Оскільки між сторонами існує спір з приводу участі відповідача в утриманні дитини, то спір підлягає вирішенню судом шляхом присудження аліментів на користь того із батьків з ким проживає дитина і хто її утримує.

З копії довідки виконкому Шпитьківської сільської ради № 219 (а.с. 35) вбачається, що позивач разом з дітьми, в тому числі з малолітньою дочкою ОСОБА_7, змінила фактичне місце проживання. Малолітня доска сторін по справі дитина утримується матірю. Відповідач з ними не проживає, домовленість між сторонами по справі щодо участі відповідача в утриманні дочки так і не була досягнута, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню аліменти.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції неповно зясував обставини, які мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення спору. У звязку з цим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з презумпції фізичного здоровя, як дитини, так і її батька, оскільки інших відомостей про це сторони не надали.

Відповідач не посилався в запереченнях проти позову на свій незадовільний матеріальних стан та наявність у нього інших утриманців.

При зверненні до суду сторони не навели інших обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів.

Суд дійшов висновку, що справедливим і розумним буде присудження аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У звязку з цим позов підлягає задоволенню частково.

Щодо доводів апеляційної скарги про підсудності справи Києво-Святошинському районному суду Київської області, то суд виходить з такого.

Система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації (ст. 125 Конституції України).

Підсудність це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення цивільних справ, які належать до їх юрисдикції.

Принцип територіальності побудови судової системи забезпечує територіальне розмежування компетенції однорідних судів.

ЦПК України виділяє декілька видів територіальної підсудності: загальна (залежно від місця проживання фізичної чи місцезнаходження юридичної особи), альтернативна (за вибором позивача), договірна (за угодою між сторонами), виключна (залежно від характеру спірного правовідношення), за зв'язком справ.

За загальним правилом підсудності цивільних справ, встановленим ч. 1 ст. 109 ЦПК України (2004 року, який діяв на час предявлення позову), позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Проте згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України (2004 року) позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

В позовній заяві позивачем зазначено адресу відповідача: пров. Береговий, 10, с. Бокове Долинського району Кіровоградської області.

Згідно адресної довідки 2-667/1137/17 на запису суду першої інстанції станом на 4 квітня 2016 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований 17 грудня 2001 року за адресою: с. Кірове Долинського району Кіровоградської області.

Таким чином, позивачка скористалася своїм правом вибору підсудності та звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області.

Отже суд першої інстанції правильно визначив підсудність справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції правил підсудності не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасування з ухваленням нового рішення про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 20 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25 липня 2031 року.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір у розмірі 1057, 20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 травня 2018 року

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: А.М. Головань

ОСОБА_3