АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1291/18 Справа № 209/1654/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до КП Камянської міської ради «Тепломережі» - про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У позовній заяві ОСОБА_2Є, посилаючись на укладення нею з відповідачем ОСОБА_3 про визнання боргу по оплаті послуг теплопостачання проти своєї волі та в зв*язку з перебуванням під впливом тяжких обставин, а саме: відмови у оформленні їй субсидії при неможливості без отримання останньої оплачувати послуги з теплопостачання, - позивачка на підставі ст.ст. 233, 203, 215 ЦКУ просила визнати Договір про погашення боргу недійсним.

Рішенням Дніпровського райсуду м.Дніпродзержинськ від 20.10.2017. у задоволенні позовних вимог відмовлено за недоведеністю факту укладення договору на вкрай невигідних умовах та під впливом тяжких обставин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення, посилаючись на його незаконність, помилковість висновків суду, неповне зясування ним обставин, що мають значення для справи, порушення правил норм матеріального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1, якій належить 1/5 частка квартири, є малозабезпеченою особою, її щомісячні доходи в середньому складають 1 442грн.

ОСОБА_2 є уповноваженою та відповідальною особою по оплаті житлово-комунальних послуг по централізованому теплопостачанню квартири, які надає Комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Тепломережі», з яким 27.02.2017 року укладено відповідний договір.

Згідно Розрахунку субсидії за ЖКП позивачці була призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний сезон із грудня 2015 р. по листопад 2016 р. включно щомісяця в сумі 1 803,15 грн..

27.02.2017 року між КП КМР «Тепломережі» та ОСОБА_2 укладено договір № 1771 про погашення боргу за постачання теплової енергії, предметом якого є розстрочка у погашенні заборгованості за надані послуги по теплопостачанню за період з 01.10.2010 року по 01.02.2017 року у сумі 15 971,88 грн.. Згідно п. 2.2. ОСОБА_3 - КП КМР «Тепломережі» надає розстрочку для погашення заборгованості з 01.03.2017 року по 01.03.2019 року, щомісячний платіж складає 665,49 грн.

З висновками суду, на підставі яких відмовлено у визнані вказаного договору недійсним, не можна погодитись, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та, крім того, вірно зазначаючи вимоги матеріального закону, райсуд помилявся у питанні правового аналізу спірних правовідносин з огляду на дійсні обставини справи.

Так, є встановленою та обставина, що позивачка як малозабезпечена особа мала нужду в отриманні житлової субсидії, яка нею була оформлена та отримувалась. Однак в кінці лютого 2017р. їй стало відомо, що нарахування субсидії управлінням соцзахисту населення Заводського району м.Кам*янське припинено з 01.12.2016. на підставі листа відповідача, який сповістив про несплату позивачкою послуг. Представник відповідача на її звернення до нього стверджував, що при відсутності її згоди на підписання договору про погашення боргу відповідач не дасть дозволу управлінню соціального захисту населення на продовження виплати їй житлової субсидії на новий опалювальний сезон.

Згідно п.20 «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» - надання раніше призначеної субсидії припиняється: за поданням житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об*єднань співвласників багатоквартирного будинку та організацій, що надають житлово-комунальні послуги, якщо громадянин, якому призначено субсидію, не сплачує вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії, за винятком випадків, пов*язаних із затримкою виплати зарплати, пенсії, тощо, яка підтверджується відповідними документами, - з місяця, в якому надійшло таке подання. Подання надається зазначеними організаціями структурним підрозділам з питань соціального захисту населення до 10 числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникли такі обставини.

Правилами пункту 15 даного «Положення» передбачено, що громадяни, яким призначено субсидію, зобов*язані щомісячно сплачувати свою обов*язкову частку витрат на оплату цих послуг.

Таким чином, положення наведених норм передбачають, що підставою для припинення наданої раніше субсидії є несплата вартості фактично спожитої послуги з врахуванням суми наданої субсидії та визначеної органом соцзахисту для споживача його обов*язкової частки (суми).

Між тим, як вбачається із матеріалів справи та письмових заперечень відповідача,- підставою припинення надання субсидії була загальна сума заборгованості, нарахована відповідачем за період з 2007року ( див. розрахунок на а.с. 20, 21), що виходить за рамки правовідносин з надання субсидій, що регулюються наведеним вище «Положенням» та його правилами.

Зазначене районним судом залишено без уваги та оцінки.

В той же час, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжку обставину, щоб отримати можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

У цьому зв*язку, враховуючи, що позивачка, не маючи належного доходу, будучи малозабезпеченою особою, нужденною в отриманні державної допомоги-субсидії, що було перевірено державним органом з прийняттям рішення про надання такої субсидії, а також те, що неотримання останньої позбавляло позивачку можливості здійснювати належну оплату комунальних послуг, що мало б негативні наслідки, те, що позивачка взагалі заперечує наявність заборгованості з 2007року, що свідчить про спірність даної обставини, - є підстави для висновку, що укладення нею спірного договору з обтяжливими обовязками, а саме : з умовою визнання заборгованості у дуже значній для неї сумі, з якої щомісячно необхідно сплачувати по 665,49грн. разом із щомісячною виплатою і сум за комунальні послуги, при щомісячному доході 1 442грн., - для неї є вкрай невигідною, кабальною, тяжкою обставиною, якою скористався відповідач, а тому волевиявлення позивачки не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

З врахуванням всього наведеного є очевидним, що за відсутності тяжкої обставини спірний правочин позивачкою не було б вчинено. Більш того, в обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що відповідач більше 6 років взагалі не надавав послуги з теплопостачання або надавав неякісні послуги, у звязку із чим вона неодноразово подавала скарги й заяви про перерахунок боргів самому відповідачеві й у місцеві органи влади, при цьому надала до матеріалів справи велику кількість заяв та скарг з наведеного приводу.

Висновки районного суду по наведеним обставинам не відповідають дійсним обставинам справи. Його посилання у рішенні на наявність інших співвласників квартири, які мають відповідати за заборгованістю у рівних частках, не можуть бути визнані обгрунтованими, оскільки субсидія була надана саме позивачці і сума заборгованості та обов*язок укласти договір пред*явлені теж позивачці, а не усим співвласникам житла.

Згідно ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оспорюваний договір є недійсним, тому що при його укладенні і підписанні позивачка з вини відповідача перебувала під впливом тяжких обставин, оскільки згідно листа відповідача про несплату послуг їй було припинено надання субсидії по сплаті житлово-комунальних послуг, без отримання якої вона не змогла б вчасно й у повному обсязі сплачувати житлово-комунальні послуги протягом опалювального сезону 2016- 2017 рр.. Тільки через те, що позивачка перебувала в таких тяжких обставинах, вона була змушена поставити свій підпис під ОСОБА_3, хоча була не згодна як зі змістом ОСОБА_3, так і з його умовами.

Іншою тяжкою обставиною, на яку посилалась позивачка, є істотне підвищення тарифів на оплату послуг теплопостачання в опалювальному сезоні 2016-2017 р., а тому за наявності боргу вбачала загрозу втрати помешкання у разі можливого звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Враховуючи, що такий механізм законом передбачений, дані твердження також заслуговують на увагу як такі, що призвели до підписання спірного договору на вкрай невигідних умовах.

Таким чином, висновки райсуду, про те, що доводи позивачки у порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не знайшли свого підтвердження, протирічать дійсно встановленим обставинам справи.

Рішення відповідно до правил ст.376 ЦПКУ підлягає скасуванню з ухваленням на підставі наведених вище норм нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПКУ з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 344,00грн.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року скасувати.

Визнати недійсним договір №1771 від 27 лютого 2017 року про погашення боргу за поставку теплової енергії, укладений між ОСОБА_2 та Комунальним закладом Камянської міської ради «Тепломережі».

Стягнути з Комунального закладу Камянської міської ради «Тепломережі» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 344,00 грн..

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4