Справа № 379/1080/17 Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/2084/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 30.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Голуб С.А.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

у серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Таращанського районного суду Київської області із вищезазначеним позовом мотивуючи його тим, що він, на території Веселокутського водосховища займається підприємницькою діяльністю, а саме промисловим риборозведенням протягом 13 років. Діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія ВОЗ № 917446.

З цією метою між ним та Білоцерківським міжрайонним управлінням водного господарства 13 червня 2006 року укладено договір №46 про спільне вирощування риби у Веселокутському водосховищі. Термін дії договору 40 років.

Інститутом рибного господарства НААН 28 липня 2015 року встановлено режим рибогосподарської експлуатації Веселокутського водосховища строком на десять років, який попередньо погоджено: 13 травня 2015 року з Державним агентством рибного господарства України та 30 липня 2015 року з Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області.

31 березня 2017 року між ним та Басейновим управлінням водних ресурсів річки Рось укладено також договір про аквакультуру та ведення водного господарства №18/07.

25 червня 2014 року ним отримана ліцензія серії АЕ №195645 Держрибагентства на діяльність, повязану з промисловим виловом риби, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств.

А тому зазначає, що свою підприємницьку діяльність в напрямку промислового риборозведення він здійснює відповідно до чинного законодавства та вказаних документів.

18 квітня 2017 року відповідачем ОСОБА_3 на адресу Президента України направлено скаргу з образливими висловлюваннями.

В своїй скарзі ОСОБА_3 від імені мешканців с. Веселий Кут (документів про свої повноваження писати від мешканців села він не надав) безпідставно звинувачує його, в побоях місцевого населення, погрозах та неповазі до місцевого населення, називає «бугаєм» тощо.

Так, в скарзі вказано: «Місцеві жителі почали піднімати це питання. В результаті почались побої місцевого населення, погрози та неповага до місцевого населення. Для нього місцеве населення стадо «баранів, дебілів, придурків».; «Всі документи в ОСОБА_2 фіктивні. Ліцензія видана ОСОБА_2 для водойми р. Гнилий Тікич не підходить. Тому що це ліцензія видана для промислового вилову риби крім внутрішніх водойм, ставків»; «на даний час ОСОБА_2 уявив себе князьком…Грубо виражаючись «бугай» 45 років воює з дідами, бабами та дітьми до 16 років. Для нього не існує учасників АТО, чорнобильців та інвалідів. Наші діти гинуть на Сході, а пан ОСОБА_2 не допускає до річки ні матерів, ні дітей цих хлопців»; «він зробив самозахват землі і побудував будиночки і свинарники, стьоки яких стікають у річку з якої беруть воду питного водозабору»; «на даний час ОСОБА_2 не допускає нікого до річки. Мотивуючи тим, що в нього звязки з великими людьми. Він нічого не боїться».

В звязку з надходженням даної скарги управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону біоресурсів», Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, затвердженого наказом Держрибагенства від 15 липня 2017 року №229, листа Державної регуляторної служби України від 28 квітня 2017 року № 2888 та наказу Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 17 травня 2017 року № 52 було призначено проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2

22 травня 2017 року було проведено дану перевірку.

Все викладене в образливій формі у скарзі щодо ОСОБА_2, а саме побиття людей, безконтрольний вилов риби, перешкоджання у водокористуванні, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Просив суд, зобовязати відповідача ОСОБА_3 спростовувати поширену щодо ОСОБА_2 образливу та недостовірну інформацію викладену в скарзі від 18 квітня 2017 року адресованій Президенту України шляхом направлення листа Президенту України, з текстом: «Я, ОСОБА_3 стверджую, що викладені мною в скарзі від 18 квітня 2017 року обставини щодо незаконності займання на території Веселокутського водосховища підприємницькою діяльністю ОСОБА_2, побиттям та образою ним громадян села ОСОБА_4, є недостовірною інформацією»; зобов'язати ОСОБА_3 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно ОСОБА_2, а також публічно вибачитись через місцеву газету «Таращанський край»; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати в розмірі 8640 грн., які складаються з сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що у оскаржуваному рішенні зазначено, що інформація, викладена у заяві позивача не знайшла свого підтвердження під час перевірки, а отже є недостовірною.

Проте, позивач зазначає, що він вимушений був давати численні поясненнями співробітниками Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, правоохоронним органам, доводити всім, що він не є злочинцем, внаслідок чого погіршилися стосунки з оточуючими людьми.

Крім того, його переживання поглибила і та обставина, що він працюючи на підставі договорів і такі дії відповідача псують його репутацію та спонукають сторін в договорах недовіряти йому як партнеру і як внаслідок договори з ними можуть бути не продовжені.

Зазначає, що скарга ОСОБА_3 містить образливу та недостовірну інформацію і він правомірно звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Просив, скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що подана ним скарга на імя Президента України не є поширенням недостовірної інформації щодо ОСОБА_2, а є реалізацією його конституційного права на звернення.

Зазначає, що його скарга до Президента України є реалізацією громадського контролю у визначений законом спосіб та у відповідності до демократичних процедур.

До написання скарги, а саме 09 березня 2017 року відбулися збори громади с. Веселий Кут Таращанського району, на яких були присутні мешканці села, а також запрошені особи: в.о. голови Таращанської РДА ОСОБА_5; заступник керівника БУВР р. Рось; народний депутат ОСОБА_6

На зборах обговорювались питання щодо законності використання водойми р. Гнилий Тікич підприємцем ОСОБА_2 Мешканці села та громадські активісти звертали увагу представників державної влади на очевидні порушення, які допускає ОСОБА_2, як орендар водного обєкту.

Крім того, піднімали питання про те, що ОСОБА_2 допускає нелюдське ставлення до жителів села, застосовує рукоприкладство і залякування та вчиняє побої.

На зборах було вирішено звернутися до різних органів державної влади для вирішення піднятих питань.

Відповідач, як секретар зборів, який готував текст скарги, підписав її від свого імені і 18 квітня 2017 року направив її для розгляду Президентом України.

Звертає увагу, що позивач свої вимоги обґрунтовує лише наявністю скарги, яку ОСОБА_3 направив Президенту України. В той же час, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що ОСОБА_3 подавав на його думку ряд безпідставних скарг, щодо позивача.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 березня 2017 року відбулися збори громади с. Веселий Кут Таращанського району. На зборах були присутні 75 мешканців села, а також запрошені особи: в.о. голови Таращанської РДА ОСОБА_5; заступник керівника БУВР р. Рось; народний депутат ОСОБА_6

На зборах обговорювались питання щодо законності використання водойми р. Гнилий Тікич підприємцем ОСОБА_2 Після чого було вирішено звернутися до різних органів державної влади для вирішення піднятих питань. Відповідачеві ОСОБА_3, як голові зборів було доручено підготувати відповідні тексти листів.

18 квітня 2017 року відповідачем на адресу Президента України направлено скаргу в якій він вказує на протиправність дій позивача ОСОБА_2 щодо використання водойми р. Гнилий Тікич, та погроз і неповаги до місцевого населення тощо (а.с.75-77).

В звязку з надходженням даної скарги управлінням Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону біоресурсів», Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, затвердженого наказом Держрибагенства від 15.07.2017 р.№229, листа Державної регуляторної служби України від 28.04.2017 р № 2888 та наказу Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 17.05.2017 року №52 було призначено проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2, позивача по справі.

Останній, вважаючи, що вказана скарга містить образливу та недостовірну інформацію звернувся до суду про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у факті звернення відповідача зі скаргою до Президента України та у змісті викладеного в ній, відсутні ознаки неправомірності.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі постанова Пленуму ВСУ №1) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Поряд з цим, п.18 даної постанови Пленуму ВСУ №1 закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В пункті 19 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У п.16 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» - громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки викладені у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої іншими особами порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції,.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді