Справа № 635/8650/16-ц
Провадження 2/635/1082/2018

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді - Караченцева І.В.,
за участю секретаря - Ус Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернівської сільської ради про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на земельну частку (пай), -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, який в подальшому уточнив та остаточно просить суд:
-встановити юридичний факт, що він проживав разом із ОСОБА_3 на день її смерті - 18 серпня 2006 року в будинку № 385 по вул. Радянська, в селі Тернова Харківського району Харківської області;
-визнати за ним право власності на земельну частку (пай), розміром 5, 91 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - ОСОБА_3, померлої 18 серпня 2006 року, якій право на земельну частку ( пай) належало на підставі Сертифікату серія ХР № 0282830, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 477.
В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що 18 серпня 2006 року в с. Тернова Харківського району Харківської області, померла його рідна бабуся- ОСОБА_3. Він являєтьсяспадкоємцем за правом представлення згідно ст. 1266 ЦК України, в якій зазначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже він після смерті бабусі - ОСОБА_3 успадковую спадщину, яка належала б за законом його матері.
Його мати - ОСОБА_4 померла 11.04.2002 р.
Батько - ОСОБА_5, помер 30.11.1999 р.
Все життя бабуся проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею також проживала її сестра - ОСОБА_6.
Бабусі позивача належало право на земельну частку ( пай), площею 5, 91 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району, згідно Сертифікату серії ХР № 0282830.
Позивач завжди допомагав бабусі. Виконував різні роботи по господарству, допомагав матеріально, оскільки вона хворіла та мала поважний вік. Але після смерті його матері в 2002 році, та тітки в 2005 році (бабусиної сестри) ОСОБА_6, здоровя бабусі - ОСОБА_3В дуже погіршилось, вона тяжко захворіла, та за декілька місяців до смерті злягла, не могла ходити, не могла себе обслуговувати. Нікого, крім позивача у бабусі з рідних не було, тому останні декілька місяців до смерті бабусі, позивач проживав з нею в її будинку за адресою с. Тернова, вул. Радянська, 385, Харківського району, доглядав її, готував їсти, купував їй ліки, господарював в будинку, по господарству. На день смерті бабусі - 18 серпня 2006 року, позивач проживав з нею в будинку № 385 по вул. Радянській, що с. Тернова Харківського району. Після смерті похоронив бабусю.
Позивач бажає оформити спадщину після смерті ОСОБА_3В, тому звернувся до Першої ДНК Харківського району. Нотаріусом йому було рекомендовано звернутись до суду так як відсутні документи, що стверджують факт прийняття ним спадщини.
Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 22 грудня 2016 року провадження у справі відкрито.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява Тернівського сільського голови та відзив на позовну заяву з проханням розглянути справу за відсутності їх представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с. 65, 71).
Суд, на підставі повно і всебічно зясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, вислухавши пояснення учасників процесу, прийшов до висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі.
Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року в с. Тернова Харківського району Харківської області померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 081341, актовий запис № 32 (а.с.6).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну частку (пай), розміром 5,91 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, якій право на земельну частку (пай) належало на підставі Сертифікату серія ХР № 0282830, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 477 (а.с.7).
В судовому засіданні встановлено, що мати позивача - ОСОБА_4 померла 11.04.2002 р.(свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 341407, актовий запис № 09, а.с. 20), батько - ОСОБА_5, помер 30.11.1999 р.(свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 209234, актовий запис № 29, а.с. 21).
ОСОБА_3 проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею також проживала її сестра - ОСОБА_6, яка померла 02.03.2005 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 013633, актовий запис № 08 (а.с.16).
Судом встановлено, що позивач завжди допомагав бабусі. Виконував різні роботи по господарству, допомагав матеріально, оскільки вона хворіла та мала поважний вік. Але після смерті його матері в 2002 році, та тітки в 2005 році ОСОБА_6, здоровя бабусі - ОСОБА_3В дуже погіршилось, вона тяжко захворіла, та за декілька місяців до смерті злягла, не могла ходити, не могла себе обслуговувати. Нікого, крім позивача у бабусі з рідних не було, тому останні декілька місяців до смерті бабусі, позивач проживав з нею в її будинку за адресою с. Тернова, вул. Радянська, 385, Харківського району, доглядав її, готував їсти, купував їй ліки, господарював в будинку, по господарству. На день смерті бабусі - 18 серпня 2006 року, позивач проживав з нею в будинку № 385 по вул. Радянській, що с. Тернова Харківського району. Після смерті похоронив бабусю, що підтверджується інформацією виконавчого комітету Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області № 580 від 29.06.2016 р., актом депутата Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області від 04.10.2016 р. та довідкою виконавчого комітету Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області № 680 від 04.10.2016 р. (а.с. 8,9,10).
Факт проживання на день смерті позивача разом зі спадкодавицею підтверджується також показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_8
Відповідо до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Враховуючи дослідженні докази, також те, що встановлення зазначеного факту, має для позивача юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства вона може мати право власності на земельну ділянку, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити його вказаних прав суд вважає, що вимоги щодо визнання юридичного факту спільного проживання позивачем зі спадкодавцем є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року.
Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.
Згідно положень ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Статтею 1216 Цивільного кодексу України , передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду.
Зі змісту ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про відмову від спадщини.
Як зазначалось вище та підтверджується показаннями свідка, дослідженими належними та допустимими доказами, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6 місяців не подавав.
З правової позиції викладеної у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи, що визнання за позивачем права власності не порушують нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 - задовольнити повністю.
Встановити факт, що ОСОБА_2, проживав разом із ОСОБА_3 на день її смерті - 18 серпня 2006 року в будинку № 385 по вул. Радянська, в селі Тернова Харківського району Харківської області.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну частку ( пай), розміром 5, 91 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - ОСОБА_3, померлої 18 серпня 2006 року, якій право на земельну частку ( пай) належало на підставі Сертифікату серія ХР № 0282830, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 477.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 червня 2018 року

Суддя І.В.Караченцев