Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/347/18
Провадження № 2/376/250/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Клочка В.М.

при секретарі Якштас А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 10.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 подарував позивачу житловий будинок № 49 по вул. Шевченка в м. Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 68.50 кв.м., житловою площею 38.30 кв.м., земельної ділянки, площею 0.1000 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0032, та земельної ділянки, площею 0.0534 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:054:0033, відповідач передав позивачу майно, про що є відповідний акт прийому передачі майна.

Сторони звернулися до нотаріальної контори для реєстрування договору але у реєстрації їм було відмовлено у звязку з відсутністю витягів з Державного реєстру на нерухоме майно, а тому позивач змушений звернутися до суду для врегулювання спору.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 49 по вул. Шевченка в м. Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 68.50 кв.м., житловою площею 38.30 кв.м., земельну ділянку, площею 0.1000 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0032, та земельну ділянку, площею 0.0534 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:054:0033.

У підготовче судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує.

У підготовче судове засідання відповідач не з'явився, надав до канцелярії суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю.

Відповідно ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Житловий будинок № 49 по вул. Шевченка в м. Сквира Сквирського району Київської області та земельні ділянки, площею 0.1000 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0032, та земельної ділянки, площею 0.0534 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:054:0033, належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.1987 року, виданого державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори та Державних актів від 29.12.2012 року.

10.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування на житловий будинок № 49 по вул. Шевченка в м. Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 68.50 кв.м., житловою площею 38.30 кв.м., земельної ділянки, площею 0.1000 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0032, та земельної ділянки, площею 0.0534 га, яка розташована в м. Сквира вул. Шевченка, 49, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:054:0033. Договір укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. ст. 316-319 ЦК України правом власності є право особи на майно, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження, якими така особа користується на власний розсуд.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі - що передбачено у ст.718 ЦК України.

Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згодищодо всіх його істотних умов.

Частинами 1-3,5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

Дарувальник передав обдарованому ключі від домоволодіння, а також документацію на будинок та земельні ділянки.

Однак, оформити договір дарування нотаріально сторони не мали можливості, оскільки нотаріусом їм було відмовлено у звязку з пошкодженим державним актом, пізніше дарувальник відмовилася займатися оформленням документів.

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 81, 82, 200, 206, 247 ЦПК, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 119, 120, 203, 220, 717-720, 722 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: вул. Шевченка, 49 м. Сквира Київської області, паспорт серія СМ №295442) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Шевченка,49, м. Сквира Київська області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок № 49 по вул.Шевченка в м.Сквира Сквирського району Київської області, загальною площею 68.50 кв.м., житловою площею 38.30 кв.м., що належить ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на земельну ділянку, площею 0.1000 га, яка розташована в м.Сквира вул.Шевченка, 49, надану для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0032, що належить ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на земельну ділянку, площею 0.0534 га, яка розташована в м.Сквира вул.Шевченка, 49, надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:054:0033, що належить ОСОБА_2.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Суддя: ОСОБА_3