Справа №431/6394/18
Провадження №2-о/431/2008/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді Кудрявцева І.В.

при секретарі Кобиляр О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Старобільську Луганської області у залі судових засідань у приміщенні Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та 28.11.2017р. у м.Ровеньки народила хлопчика, на підтвердження чого було видано медичну довідку, яка не є дійсною на території України. У звязку з чим просила суд винести рішення, яким встановити факт того що, ОСОБА_3 народився 28.11.2017р. та його батьками є: мати ОСОБА_1, батько ОСОБА_2.

У судове засідання заявник ОСОБА_1, представник заінтересованої особи Старобільського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області не зявились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, представника заінтересованої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України (а.с.4) ОСОБА_1 народилась 13 квітня 1995 року у м.Ровеньки Луганської області, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України (а.с.5) ОСОБА_2 народився 11 вересня 1978 року у с.Христофорівка м.Антрацит Луганської області, зареєстрований: знятий з реєстраційного обліку.

Відповідно до кксерокопії свідоцтва про шлюб (а.с.7) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 17 вересня 2013 року, шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Дзержинської селищної ради м.Ровеньки Луганської області за актовим записом №74, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_2, дружини ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом статті 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ксерокопії медичного свідоцтва про народження №956 від 04.12.2017р., виданого Луганською міською лікарнею №3 (а.с.8) ОСОБА_1 народила 28 листопада 2017 року при одноплідних пологах дитину хлопчика, пологи перші.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», встановлено, що міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014р., зі змінами внесеними розпорядженням КМУ№ 79-р від 07.02.2018р., затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. місто Луганськ.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018р. №2268-VIII встановлено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Відповідно до ч.6 ст.13 Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018р. №2268-VIII до моменту прийняття Кабінетом Міністрів України будь-яких рішень щодо застосування норм цього Закону діють акти Кабінету Міністрів України, а також обмеження, введені в дію рішеннями Президента України.

Порядок застосування вказаних положень ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018р. №2268-VIII не встановлено.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи вказану ксерокопію медичного свідоцтва про народження, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника, суд вважає, що надана заявником ксерокопія медичного свідоцтва про народження (а.с.8) є підтвердженням того, що дійсно ОСОБА_1 28 листопада 2017 року на тимчасово окупованій території України в м.Луганськ народила дитину хлопчика.

Відповідно до ч.1 ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до п.4 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Мінюсту України від 18.10.2000р. № 52/5 (у редакції наказу Мінюсту України 24.12.2010 № 3307/5), якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження, або місце проживання батьків чи одного з них.

Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що дійсно ОСОБА_3 народився 28 листопада 2017 року на тимчасово окупованій території України у м.Ровеньки Луганської області (місце народження дитини визначено за місцем проживання матері) та відповідно до ч.1 ст.133 СК України батьками дитини є: мати ОСОБА_1, 13.04.1995р.н., уродженка м.Ровеньки Луганської області, громадянка України, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1; батько ОСОБА_2, 11.09.1978р.н., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, зареєстрований: знятий з реєстрації, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3; дитина народилась при одноплідних пологах, за рахунком перша дитина народжена у матері, підстава запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб, актовий запис №74 від 17.09.2013р. складений виконавчим комітетом Дзержинської селищної ради м.Ровеньки Луганської області, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи (а.с.а.с.4,5,8), а медичне свідоцтво про народження дитини видане установою, розташованою на території населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, то суд вважає заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження - законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268, 293-294,317,319, п.8 ч.1 ст.430ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України задовольнити цілком.

Встановити факт того, що ОСОБА_3 народився 28 листопада 2017 року на тимчасово окупованій території України у м.Ровеньки Луганської області (місце народження дитини визначено за місцем проживання матері) та відповідно до ч.1 ст.133 СК України батьками дитини є: мати ОСОБА_1, 13.04.1995р.н., уродженка м.Ровеньки Луганської області, громадянка України, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1; батько ОСОБА_2, 11.09.1978р.н., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, зареєстрований: знятий з реєстрації, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3; дитина народилась при одноплідних пологах, за рахунком перша дитина народжена у матері, підстава запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб, актовий запис №74 від 17.09.2013р. складений виконавчим комітетом Дзержинської селищної ради м.Ровеньки Луганської області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Луганського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя І.В. Кудрявцев