Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 522/21927/15-ц

провадження № 61-23672св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8,

відповідач - Одеський національний університет ім. І. І. Мечникова,

треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, в інтересах яких діє ОСОБА_11, на рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до Одеського національного університету ім. І. І. Мечникова (далі - ОНУ ім. І. І. Мечникова), треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання права та зобов'язання не чинити перешкод в приватизації квартири.

Позовна заява мотивована тим, що вони на підставі обмінного ордеру від 05 листопада 1970 року проживають в квартирі АДРЕСА_1. Ця квартира розташована в будинку, що перебуває на балансі ОНУ ім. І. І. Мечникова. ОСОБА_4 звернувся до керівництва університету із заявою щодо надання згоди на приватизацію житла, у задоволенні заяви про надання згоди на приватизацію житла було відмовлено.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 просили визнати за ними право на приватизацію квартири АДРЕСА_1; зобов'язати ОНУ ім. І. І. Мечникова не чинити позивачам перешкод у здійсненні приватизації квартири; зобов'язати відповідача видати документи, передбачені пунктами 18-19 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року (у складі судді Загороднюка В. І.) позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОНУ ім. І.І. Мечникова не чинити позивачам перешкоди в здійснені приватизації цієї квартири.

Зобов'язано відповідача видати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 документи передбачені пунктами 18-19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що домоволодіння за вказаною адресою на праві власності зареєстровано за територіальною громадою м. Одеса в особі Одеської міської ради. Отже, квартира, в якій зареєстровані позивачі, відноситься до об'єктів, які підлягають приватизації.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірний будинок закріплений за вищим навчальним закладом ОНУ ім. І. І. Мечникова та не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу.

У касаційній скарзі, поданій у травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позивачі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд ухвалюючи рішення суду на підставі даних довідки Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, яка не була предметом дослідження суду першої інстанції, не звернув уваги, що ця довідка не спростовує факт відсутності реєстрації речового права господарського відання за відповідачем.

04 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційним судом встановлено, що позивачі є наймачами квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 12 липня 2012 року будівлі, що перебувають на балансі ОНУ ім. І. І. Мечникова є державною власністю і знаходяться у сфері Управління міністерства освіти і науки.

Згідно з витягом з відомостей про нерухоме державне майно, станом на 01 квітня 2015 року у реєстр університету включено будинок буд. АДРЕСА_1.

Установлено, що між ОНУ ім. І. І. Мечникова та Управлінням охорони об'єктів культурної спадщини обласної державної адміністрації та ОНУ (користувач) в особі ректора 28 вересня 2015 року укладено Охоронний договір на пам'ятку культурної спадщини, на підставі якого користувач бере на себе зобов'язання щодо охорони будівлі - пам'ятки загальною площею 5682,98 кв. м на АДРЕСА_1.

Майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством (пункт 2 статті 70 цього Закону).

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд, встановивши, що майно, яке закріплене за вищим навчальним закладом не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання ОНУ ім. І. І. Мечникова надати згоду на приватизацію площі, яку займають позивачі та надання необхідної документації для проведення приватизації.

Крім того, Міністерство освіти і науки України є засновником Одеського національного університету, отже, не був залучений до участі у справі, предметом якої є розпорядження майном, яке без згоди засновника не підлягає передачі у власність юридичним і фізичним особам.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновків у справі на підставі оцінки доказів, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до частини четвертої статті 10, статей 57, 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій обов'язок з доведення вимог позову покладено на позивачів.

Згідно частини другої статті 303 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення апеляційним судом ухвали, апеляційний суд досліджує нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Отже, вказані докази мають істотне значення та є важливими для встановлення дійсних обставин справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, в інтересах яких діє ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк