Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 341/1464/15-ц

провадження № 61-6408св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач - ОСОБА_1,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2015 року у складі судді Мули О. Д. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Горблянського Я. Д., Ковалюка Я. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 грн, які зобов'язався повернути та сплатити проценти за користування ними.

23 січня 2009 року приватний нотаріус Чіпко Н. З. вчинив виконавчий напис, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, на виконання договору про іпотечний кредит від 22 серпня 2007 року № 760.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), яке є правонаступником ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 22 серпня 2007 року, укладеним із ОСОБА_1

Станом на 22 липня 2015 року у позичальника є борг у розмірі 160 165 грн, який складається із заборгованості за кредитом - 83 824 грн; за відсотками - 42 497,56 грн; пені - 33 843,44 грн.

Посилаючись на вказані вище обставини, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що новий кредитор не повідомив ОСОБА_1 про заміну кредитора та відступлення права вимоги за кредитним договором від 22 серпня 2007 року, а також не надав належних доказів відступлення прав вимоги за даним кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 83 824 грн заборгованості за іпотечним договором від 22 серпня 2007 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань. Оскільки відповідач не сплачував заборгованість за кредитним договором, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Розмір заборгованості передбачений договором відступлення права вимоги (купівлі-продажу боргових зобов'язань) за кредитними договорами від 17 грудня 2012 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи» та додатком 1 до нього.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд стягнув суму заборгованості лише у розмірі, який існував станом на 17 грудня 2012 року, згідно з додатком 1 до договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи» та безпідставно не стягнув відсотки та пеню.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно стягнув суму заборгованості в розмірі, який існував станом на 17 грудня 2012 року, і не взяв до уваги додані ним квитанції в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виконавчим написом нотаріуса, в матеріалах справи немає розгорнутого розрахунку заборгованості. Крім того, договір про відступлення прав вимоги повинен бути нотаріально посвідчений.

06 лютого 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Установлено, що 22 серпня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 150 000 грн, який зобов'язався повернути та сплатити проценти за користування ними, строком до 18 серпня 2017 року.

Договором про внесення змін та доповнень до договору про іпотечний кредит від 28 липня 2011 року виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою, предметом якої є квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням умов договору 23 січня 2009 року приватний нотаріус Чіпко Н. З. вчинив виконавчий напис, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, на виконання договору про іпотечний кредит від 22 серпня 2007 року.

На виконання вказаного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропоновано задовольнити вимоги ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у сумі 143 001,64 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 136 019 грн, заборгованість за відсотками - 6 574, 58 грн; несплачена комісія - 408,06 грн. З тексту виконавчого напису вбачається, що заборгованість за іпотечним договором від 22 серпня 2007 року визначалася за період з 22 серпня 2007 року до 23 січня 2009 року.

Матеріали справи не містять жодних даних про те, що вказаний виконавчий напис є виконаним, зокрема, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнив свої вимоги за рахунок предмета застави.

Разом з тим наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Апеляційний суд також установив, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого товариство набуло право вимоги за договором про іпотечний кредит від 22 серпня 2007 року.

Відповідно до пункту 2.1, 2.2 договору банк відступає новому кредитору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком новому кредитору прав вимоги заборгованість від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для нового кредитора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до нового кредитора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та не сплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Отже, відповідно до цього договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за вказаним кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 22 липня 2015 року виникла заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 160 165 грн, а саме 83 824 грн - заборгованість за кредитом; 42 497,56 грн - заборгованість за відсотками; 33 843,44 грн - пеня.

Дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, апеляційний суд встановив, що з 17 грудня 2012 року ОСОБА_1 не проводив погашення кредиту ні на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ні на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (згідно з розрахунком заборгованості).

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Разом з тим, відповідно до статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам рішення судів не відповідають.

За загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Позивач звернувся з позовом до суду, просив стягнути, крім суми основного боргу - пеню та відсотки, які підлягають стягненню відповідно до розділу першого договору відступлення прав вимоги, де зазначено, що за цим договором підлягають поверненню суми кредиту (несплаченого та/або простроченого основного зобов'язання); сплата відсотків за користування кредитом; комісійної винагороди; можливих сум неустойки; компенсація завданих збитків і здійснення будь-яких інших платежів, які б відбувались на користь первісного кредитора.

Крім того, наявність виконавчого напису нотаріуса за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності.

Разом з тим у разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Убачається, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції від 29 січня 2009 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції від 22 вересня 2014 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції від 11 липня 2014 року замінено сторону у виконавчому провадженні, відбулася заміна ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ТОВ «Кредитні ініціативи», який набув статусу нового стягувача за виконавчим написом, виданим приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Чіпко Н. З., про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1

Згідно з листом від 08 травня 2015 року стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» просить державного виконавця провести уцінку не реалізованого майна з аукціону, у зв'язку з тим, що 24 квітня 2015 року аукціон з проведення прилюдних торгів іпотечного майна не відбувся.

Отже, зазначене свідчить про те, що відбувається процес реалізації іпотечного нерухомого майна, вартість від реалізації якого повинна бути врахована при визначенні суми боргу, який повинен сплатити боржник.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував, при цьому суд апеляційної інстанції належним чином не встановив усіх фактичних обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи.

Не перевірив, чи реалізовано предмет іпотеки та чи узгоджується розмір заборгованості, заявлений позивачем, із фактичним його розміром, за умови задоволення вимог банку шляхом звернення стягнення на належну відповідачу квартиру.

За загальними вимогами процесуального права, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір про відступлення прав вимоги є недійсним, бо нотаріально не посвідчений, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пункту 2.2 цього договору передача прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з іпотечних договорів, які укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, будуть укладені на тих самих умовах, що і цей договір. Таким чином, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості, передача прав за цим договором передається на підставі договору без його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції та апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська