У х в а л а

Іменем України

13 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 209/449/18-ц

провадження № 61-46806 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду

з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2018 року відкрито провадження

у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження

та призначено її до підготовчого судового засідання.

У квітні 2018 року представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_8 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль «HYUNDAI TUCSON», реєстраційний номер НОМЕР_1, та на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, які на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_6 та ОСОБА_7, із забороною вчиняти дії відносно відчуження чи передачі прав на вищевказане майно.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року скасовано.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить судове рішення скасувати, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надійшла до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження вищевказаного судового рішення, оскільки згідно відбитку штампу на поштовому конверті подана 31 жовтня 2018 року.

У прохальній частині касаційної скарги порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови суду апеляційної інстанції заявником отримано 05 жовтня 2018 року, надавши відповідні докази.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливим його поновити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,

за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача

від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення - по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків. Він має на меті забезпечити певний баланс сторін

і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути

у результаті застосування судом забезпечувальних заходів

Суд апеляційної інстанції, встановивши, відсутність у відповідача ОСОБА_6 зареєстрованого в установленому законом порядку права спільної часткової власності рухомого і нерухомого майна, дійшов обґрунтованого висновку щодо скасування ухвали суду першої інстанції

та відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Крім того, судом апеляційної інстанції зроблено обґрунтований висновок відносно того, що позивачем не надано належних доказів щодо реєстрації

в установленому законом порядку його місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, тому судом першої інстанції безпідставно не були дотримані вимоги процесуального закону щодо зустрічного забезпечення, оскільки

пункт 1 частини третьої статті 154 ЦПК України має імперативний характер.

Доводи касаційної скарги про те, що накладення арешту на належну

ОСОБА_7 1/2 частину нерухомого та рухомого майна не позбавляє

її права володіння і користування майном та не спричинить збитків відповідачам є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми статей 149-154 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 390, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області

від 04 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д.Д. Луспеник

Ю.В. Черняк