Справа № 211/6056/17
Провадження № 2/211/724/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Н.О. Сарат

при секретарі - С.М. Зоріній

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 14 вересня 2017 року було укладено договір позички грошей, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав в борг строком до 01.12.2017 р. грошові кошти в розмірі 300,00 доларів США, про що відповідачем було надано розписку. Відповідач в обумовлений строк борг не повернув, тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 300,00 дол. США, що згідно даних НБУ еквівалентно гривні на день звернення до суду 27.12.2017 року сумі 8383, 35 грн..

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 20.02.2018 року на 12-40 год. не з'явився, через канцелярію суду 09.02.2018 року надав заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату так як знаходиться у відрядженні. 20.03.2018 року о 10-30 год. ОСОБА_2 не з'явився, через канцелярію суду 15.03.2018 року надав заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату так як знаходиться у відрядженні. Підтверджуючих документів про відрядження обидва рази не надано.

Суд вважає, що за таких обставин можливо справу розглядати за відсутності відповідача, так як його заяви не підтверджені доказами. А безпідставне відкладення справи веде до затягування процесуальних строків розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позички грошей, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг строком до 01.12.2017 р. грошові кошти в розмірі 300,00 доларів США, про що відповідачем було надано розписку. (а.с. 23 розписка від 14.09.2017 року). Відповідач в обумовлений строк борг не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-522 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Так між сторонами існують договірні зобов'язання, пов'язані з позикою грошей, борг відповідачем не повернуто, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (постанова Верховного Суду від 30 січня 2018 року справа №303/5407/15-ц).

Згідно довідки Національного Банку України від 27.12.2017 року офіційний курс долару США на момент звернення до суду становив 2794, 4567 грн., отже 300 дол. США відповідно еквівалентно 8383, 35 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ухвалою суду від 25.01.2018 року позивачеві відстрочено сплату судового збору до винесення рішення по справі. Оскільки суд задовольняє позов, то судовий збір стягується з відповідача на користь держави в розмірі 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.09.2017 року в сумі 8383, 35 грн. (вісім тисяч триста вісімдесят три гривні 35 копійок), що еквівалентно 300 (триста) дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня винесення судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса 50000, м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 24/11;

- відповідач ОСОБА_2, адреса 50000, м. Кривий Ріг, вул. Нестерова, 34.

Суддя: ОСОБА_3