Справа № 536/1646/18
29 листопада 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі :
Головуючого судді - Колотієвського О.О.,
при секретарі - Клоновій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
04 жовтня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулась ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року.
Відповідачі зареєстровані за вище вказаною адресою, але фактично не проживають та виїхали на постійне місце проживання до РФ.
В той же час Відповідачі не мають права користування вказаним житлом, оскільки не є членами сім'ї Позивача, жодних договорів на надання права Відповідачам на проживання (користуванням майном) між сторонами спору не укладалось.
Відповідачі фактично до будинку не всилялись, речі не перевозили. З моменту реєстрації та до зверненням з цим позовом (понад 9 років) за вказаною адресою не проживають, витрат по утриманню не несуть.
В той же час, реєстрація місця проживання Відповідачів у вказаному житлі створює для Позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також окреслена реєстрація місця проживання створює для Позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того у разі відчуження зазначеного майна позивач як продавець зобов'язана буде повідомляти покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким:
Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1, а саме: будинком АДРЕСА_1.
Визнати Відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, особами які втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за адресою останнього місця реєстрації. Заяв про розгляд справи за їх присутності або про причини неявки від відповідачів не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України).
Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року, та підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 31407437.
Відповідачі зареєстровані за вище вказаною адресою, але фактично не проживають.
В той же час Відповідачі не мають права користування вказаним житлом, оскільки не є членами сім'ї Позивача, жодних договорів на надання права Відповідачам на проживання (користуванням майном) між сторонами спору не укладалось.
Відповідачі фактично до будинку не всилялись, речі не перевозили. З моменту реєстрації та до зверненням з цим позовом (понад 9 років) за вказаною адресою не проживають, витрат по утриманню не несуть, що зокрема підтверджується довідкою Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 781 від 27 вересня 2018 року.
В той же час, реєстрація місця проживання Відповідачів у вказаному житлі створює для Позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також окреслена реєстрація місця проживання створює для Позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того у разі відчуження зазначеного майна позивач як продавець зобов'язана буде повідомляти покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Керуючись Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ст. 1 про захист власності - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Позивач в своїх позовних вимогах зазначив, що звернення до суду із даною позовною заявою про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, відповідно до ст. 391 ЦК України шляхом визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.
Суд не може погодитися з цією позицією, оскільки передбачений ст. 391 ЦК спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону. У цій правовій нормі міститься виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі за місцем реєстрації фактично не проживають з 2009 року, обов'язків щодо утримання житла - не виконують, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляли.
На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору по 352 гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. О. Колотієвський