Справа № 211/5343/16-ц
Провадження № 2/211/113/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 березня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді : Ткаченко С.В.

при секретарі : Польчик Л.В.

за відсутності :

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2

представника відповідачів (позивача ОСОБА_3 за зустрічним позовом)

ОСОБА_4

відповідач (позивача за зустрічним позовом ) ОСОБА_3

відповідача за первісним позовом ОСОБА_5

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ майна та стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, суд , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, який у подальшому неодноразово уточнював, останній раз 26.06.2017 року звернувся з уточненою позовною заявою про поділ майна та стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг, у якій позовні вимоги окрім ОСОБА_3, пред'явив також до ОСОБА_5 в частині стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг, та в обґрунтування вказав, що з ОСОБА_3 у період з 10.04.1981 року по 03.12.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час діти мешкають окремо та мають свої сім`ї.

У період шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною власністю.

Також ними було придбано дачу у садовому товаристві «Калина», яку ОСОБА_3 продала самовільно без його згоди, тому вважає, що вказана спірна квартира має бути поділена між ними у рівних частках, тому у зв'язку з наведеним просить розподілити спільно нажите майно, виділивши їм по 1 / 2 частині квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1.

У спірній квартирі за період з 01.01.2014 року по 01.03.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 участі у сплаті комунальних послуги не приймали.

03 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, вказавши що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач вже тривалий час створює для неї перешкоди у доступі до вказаного належного їй житлового приміщення.

Відповідачем відносно неї було здійснено фізичне насилля, у зв'язку з чим вона змушена була покинути квартиру та тимчасово переїхати до рідних, оскільки в неї виникали побоювання за власне здоров`я.

В квартирі залишилися її речі, майно, частина документів.

Користуючись її відсутністю, відповідач змінив замки на вхідних дверях з метою створення їй перешкод у потраплянні до житла.

В наслідок протиправних дій з боку відповідача, вона вимушена проживати за іншою адресою, у родичів. Маючи у власності трикімнатну квартиру та будучи зареєстрованою у ній, вона фактично позбавлена можливості там проживати, що вкрай обурює її, оскільки має намір і бажання вселитися до власного житла та проживати у ньому, тим більше, що має на це беззаперечне право.

13.01.2017 року вона відповідачу направила письмову вимогу про усунення перешкоди у користуванні приватною власністю - квартирою АДРЕСА_1, та просила надати дублікат ключів від замків та утриматись від дій, які порушують її право.

Згодом вона отримала лист відповідача від 02.02.2017 року, де він вказав, що начебто не створює їй жодних перешкод у вселенні.

15.02.2017 року вона разом з сином, своїм представником та головою ЖБК «Восток-7» Трюхановою Л.В. прийшли до спірної квартири з метою вселення, де вона переконалася, що відповідач не збирається надавати їй доступ до її житла.

Так за виходом на адресу було встановлено, що квартира має двоє вхідних дверей. Перші двері обладнані двома замками, другий з яких знято. Шляхом практичної перевірки, вона спробувала відчинити наявний замок своїм екземпляром ключів, але ключ не підійшов, оскільки замок був змінений. Другі двері були також обладнані двома справними замками, ключі від яких у неї відсутні. На її прохання надати дублікат від всіх замків та звільнити одну з кімнат для її проживання, відповідач категорично відмовився.

Даний факт свідчить про грубе порушення її прав як власниці квартири, у зв'язку з чим 16.02.2017 року звернулася до Довгинцівського ВП з відповідним листом для вжиття заходів впливу на порушника її конституційних прав.

Відповідач зловживаючи своїм правом та порушуючи її інтереси, фактично позбавив її житлової площі, у зв'язку з чим змушена звертатися до суду за захистом своїх прав, просить усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселити її у квартиру АДРЕСА_1. Зобов`язати відповідача ОСОБА_1 надати їй дублікати всіх ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 03 березня 2017 рок зустрічну позовну заяву відповідача по первісному позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 про поділ майна та стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг.

23.01.2018 року в ході розгляду справи представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала клопотання, в якому просила ухвалити часткове рішення, у зв`язку з визнанням ОСОБА_3 позовних вимог в частині поділу майна подружжя з виділенням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1 /2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_1 та відсутності з її боку заперечень в даній частині позовних вимог; продовжити провадження в частині невирішених вимог.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом позивача) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав заяву в якій також просить ухвалити часткове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення у зв`язку з визнанням ОСОБА_1 цих позовних вимог; продовжити провадження в частині невирішених позовних вимог за первісним позовом .

У своїй заяві ОСОБА_2 також просив своє клопотання та клопотання представника ОСОБА_4 про ухвалення часткового рішення розглянути за його відсутності та ОСОБА_1, проти задоволення клопотання представника ОСОБА_4 про ухвалення часткового рішення не заперечує .

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала заяву у якій просить клопотання про ухвалення часткового рішення розглянути без її участі. Проти задоволення заяви представника ОСОБА_2 про ухвалення часткового рішення не заперечує .

Відповідно до частини 3статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний позов в частині вимог про поділ майна та зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині позовних вимог, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 10.04.1981 року уклали шлюб який було зареєстровано у Довгинцівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 218 (а.с. 13 - копія свідоцтва про шлюб ). Розірвання шлюбу було зареєстровано 03.12.2013 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 130 (а.с. 14 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу ).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав КП ДОР «Криворізькеи БТІ» (а.с. 8-9) квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3, яка була набута на підставі рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради «Про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 17.10.2012 року № НОМЕР_3, тобто ще за час перебування сторін у шлюбі між собою.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно п. 23 Постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Після розірвання шлюбу між сторонами виникли суперечки щодо користування житловою площею спірної квартири.

Згідно ч. 1 ст. ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦПК України , обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, судом достовірно встановлено, що спільним майном подружжя, яке підлягає поділу є квартира АДРЕСА_1, на дане нерухоме майно сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Тож щодо способу поділу спільного майна подружжя, суд зважає на бажання кожної із сторін щодо його розподілу за рівними частками, враховує, визнання ОСОБА_3 позову в цій частині , та вважає за необхідне провести поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з виділенням їм по 1 / 2 частині квартири АДРЕСА_1.

Зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 є усунення перешкод в користуванні житлом (вказаною квартирою), вселення.

Дана позовна вимога також визнається ОСОБА_1 в повному обсязі. В силу того, що дані обставини визнаються ОСОБА_1 повністю, вони не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 383 Цивільного кодексу України та стаття 150 Житлового кодексу України передбачають право власника квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Як вбачається з акту про відсутність доступу до житлового приміщення та створення перешкод у проживанні в житловому приміщенні від 15.02.2017 року, складеного головою ЖБК «Восток -7» Терюхановою Л.В., ОСОБА_3, ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_1, ОСОБА_6 ( а.с. 33), спірна квартира АДРЕСА_1, має двоє вхідних дверей. Перші двері обладнані двома замками, другий з яких знято. Шляхом практичної перевірки, встановлено, що ключі ОСОБА_3 не підходять до наявного замку. Замок змінено ОСОБА_1 Два замка у других дверях справні, у ОСОБА_3 ключі від них відсутні. На прохання ОСОБА_3, ОСОБА_1 надати всі ключі для виготовлення дублікатів відмовився. Доступ у ОСОБА_3 до квартири відсутній. ОСОБА_1 створює перешкоди у вільному доступі до житла для ОСОБА_3 В категоричній формі відмовився надавати ОСОБА_3 запасні ключі та ключі від зміненого замку. На прохання ОСОБА_3 відмовився звільнити кімнату для її вселення та проживання.

Через те, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловою квартирою, безпідставно не допускає її до спірного житла яке належить їй на праві власності, вона позбавлена охоронюваного законом права користування житловим приміщенням, і вимоги ОСОБА_3 визнані ОСОБА_1, тому суд задовольняє цю вимогу в повному обсязі.

Відповідно до частини 4статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що визнання позову ОСОБА_3 первісного позову в частині вимог про поділ спільного майна подружжя з виділом по 1 /2 частині квартири за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 та визнання ОСОБА_1 зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою та вселення у повному об'ємі, не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а за таких підстав суд приходить до висновку про задоволення даних вимог та ухвалення часткового рішення. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судом встановлено, що при зверненні ОСОБА_1 до суду з первісною позовною заявою, ним було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., також при зверненні ОСОБА_3 до суду з зустрічною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Так як первісний позов ОСОБА_1 в частині поділу майна подружжя задоволений повністю, з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ОСОБА_1 при подачі первісного позову до суду, в розмірі 551,20 грн.

Так як зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення у повному обсязі, з ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-80, 82, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 в частині поділу майна задовольнити.

Розподілити спільно нажите майно подружжям, виділивши ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, по 1 / 2 частині квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині невирішених первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації зі сплати комунальних послуг, розгляд справи продовжити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна ) грн. 20 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, задовольнити у повному обсязі.

Усунути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 перешкоди в користуванні квартирою та вселити ОСОБА_3 у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов`язати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, дублікати всіх ключів від вхідних дверей квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок ) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: С. В. Ткаченко