Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2018 Справа №607/10088/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/10088/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за ним право власності на: земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:001:4806, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області та земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:001:4975, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Обґрунтовує позов тим, що перебував з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 березня 2017 року. Спірні земельні ділянки були придбані ними за час шлюбу, таким чином є обєктами права спільної сумісної власності подружжя. При розірванні шлюбу вони погодили, що вказані земельні ділянки перейдуть у власність позивача (ОСОБА_1В.), натомість він зобовязується купити відповідачу ОСОБА_1 квартиру. Позивач виконав свою частину домовленостей, придбавши для відповідача двокімнатну квартиру по вул. Морозенка, 3/98 в м. Тернополі, однак, ОСОБА_2 будь-яким способом ухиляється від передачі йому у власність вказаних земельних ділянок. З цих підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на спірні земельні ділянки.

Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача ОСОБА_2 не надходило.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнала та не заперечила проти визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:001:4806, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області та земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:001:4975, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Сторони позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 13 березня 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 березня 2017 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис №41 та видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ИД №051360 від 24 березня 2017 року.

Як убачається із договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладеного 29 січня 2004 року між ОСОБА_4 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем), ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0, 15 га, для присадибної ділянки з належної ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,89 га: присадибної ділянки 0,25 га, для ведення підсобного господарства 0,60 га, для користування 0,04 га, розташованої на території на території с. Байківці Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. У п. 2. Договору зазначено, що вказана земельна ділянка, 015 га з якої відчужується, належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р1 №669140, виданого виконкомом Байковецької сільської ради 05 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №711. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_5 29 січня 2004 року та зареєстрований за №666.

Згідно із Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 від 08 вересня 2014 року, земельна ділянка площею 0,1500 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:4806, яка знаходиться у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області перебуває у приватній власності, дата державної реєстрації земельної ділянки 08 вересня 2014 року.

30 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 купила частину земельної ділянки площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства, із належної ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0, 20 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території с. Байківці, Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Вказана частина земельної ділянки належить ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на землю ЯП №487203, виданого Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 11 жовтня 2005 року, на підставі рішення сесії №48 від 15 квітня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №82. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_7 30 грудня 2005 року та зареєстрований в реєстрі за №1106.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 26 березня 2015 року, земельна ділянка площею 0,600 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:4975 перебуває у приватній власності, дата державної реєстрації 26 березня 2015 року.

Таким чином, судом установлено, що спірні земельні ділянки набуті сторонами за час перебування у шлюбі.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Положеннями п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

З цих підстав судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано, спірні земельні ділянки належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки набуті за час шлюбу, при цьому, відповідачем ОСОБА_2 згідно з поданою нею до суду заяви від 24 жовтня 2017 року визнається те, що ними досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, у звязку із чим вона не заперечує щодо визнання за відповідачем права власності на вказані земельні ділянки.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 та визнання з ним права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:001:4806, яка розташована у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:001:4975, яка розташована у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при предявлені до суду даного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 16, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: вул. Братів Мисулів (Лісова), 1, с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:001:4806, яка розташована у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:001:4975, яка розташована у с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1020 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_8