Справа № 447/867/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/7006/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

Савки Т.В. і Горуцького О.Я. - представників Гірської сільської ради;

відповідачки ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_6;

третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Савки Тараса Володимировича, представника Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області, на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року Гірська сільська рада Миколаївського району Львівської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи - Управління держземагенства у Миколаївському районі та ОСОБА_7, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд: 1) визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1600 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_5, та скасувати його державну реєстрацію; 2) зобовязати відповідачку ОСОБА_5 повернути самовільно захоплену нею частину земельної ділянки „на відстань 2 м. 27 см" в розпорядження Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області (в подальшому - „спірна земельна ділянка" та „Державний акт, що оспорюється").

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 06 березня 2008 року на спірну земельну ділянку на ім'я ОСОБА_5 було видано Державний акт, що оспорюється, згідно якого ОСОБА_5 на підставі рішення XV сесії V скликання Гірської сільської ради № 188 від 09.12.2007 року отримала у приватну власність земельну ділянку розміром 0,16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Стверджувалося, що відповідачка змінила межі земельної ділянки і ці межі відрізняються від меж, які встановлені у будівельному паспорті. При приватизації земельної ділянки відповідачка захопила частину громадських земель від дороги, що є у користуванні ОСОБА_7, на 2 м. 27 см, що стверджується актом обстеження земельних ділянок від 24.04.2015 року, складеним профільною комісією з питань землекористування, будівництва та благоустрою Гірської сільської ради, який був затверджений 07 серпня 2015 року рішенням № 773 Гірської сільської ради.

Крім цього, на твердження третьої особи ОСОБА_7, з ним, як зі суміжним землекористувачем, відповідачка меж земельної ділянки не узгоджувала (а.с. 2-5, 28-32).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 113-114).

Дане рішення оскаржив представник позивача - Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд неправомірно не дав жодної оцінки невідповідності меж земельної ділянки, які вказані в державному акті, що оспорюється позивачем, межам встановленим у будівельному паспорті в результаті того, що відповідачка ОСОБА_5 самовільно змінила межі своєї земельної ділянки, що встановлено актом обстеження земельних ділянок від 24.04.2015 року, складеним профільною комісією з питань землекористування, будівництва та благоустрою Гірської сільської ради, затвердженим рішенням згаданої сільської ради від 07.08.2015 року № 773.

Також вважає, що суд не дав належної оцінки твердженню третьої особи ОСОБА_7 про те, що підпис від імені ОСОБА_8 на Акті узгодження та встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_5 від 20.02.2008 року є підробленим, оскільки жодний ОСОБА_8 ніколи не був (не була) суміжним користувачем із земельною ділянкою ОСОБА_5, а також відповідному висновку судової-почеркознавчої експертизи від 04.01.2017 року № 6/588.

Стверджує, що ОСОБА_9, яка також є зазначеною у вище згаданому Акті узгодження та встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_5 від 20.02.2008 року, ніколи не була суміжним землекористувачем земельної ділянки ОСОБА_5, а допитаний судом свідок ОСОБА_10 ствердив, що саме він є суміжним землекористувачем земельної ділянки ОСОБА_5, однак Акту узгодження та встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_5 від 20.02.2008 року він ніколи не підписував.

Звертає увагу на те, що в державному акті, що оспорюється позивачем, як підставу його видачі зазначено рішення Гірської сільської ради від 09.12.2007 року № 188, однак у згаданому рішенні взагалі не зазначено за якою адресою ОСОБА_5 надається земельна ділянка площею 0,16 га (а.с. 115-121).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сільської ради на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Як стверджується матеріалами справи, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що оспорюється Гірською сільською радою, було видано 06 березня 2008 року саме Гірською сільською радою на підставі (як зазначено у самому Державному акті) рішення Гірської сільської ради від 09 грудня 2007 року № 188 (а.с. 7, 9): наведені обставини визнаються учасниками справи, а відтак (у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України) доказуванню не підлягають.

Вище згадане рішення Гірської сільської ради від 09 грудня 2007 року № 188 ніким не оскаржувалося і є чинним: наведена обставина також визнається учасниками справи (в тому числі - і позивачем/апелянтом).

Як визнали учасники справи в судовому засіданні, спірна земельна ділянка відповідачці ОСОБА_5 виділялася для обслуговування вже збудованого на цій земельній ділянці житлового будинку, у якому і проживає відповідачка на даний час.

Достовірно знаючи про виданий 06 березня 2008 року Державний акт, що оспорюється, Гірська сільська рад звернулася до суду з даним позовом про його скасування лише 05 квітня 2016 року - через більш, як 8 (вісім) років після видачі нею ж цього Державного акту.

В той же час, ні позовна заява, ні апеляційна скарга, подані Гірською сільською радою, не містять доводів стосовно того, чим чи як саме Державний акт, що оспорюється, порушує права, свободи чи законні інтереси позивача. Не змогли з цього приводу дати пояснень представники апелянта і в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду справи.

При цьому пояснення представників апелянта стосовно того, що даний Державний акт ніби-то порушує права, свободи чи законні інтереси ОСОБА_7 (третьої особи по даній справі) на переконання колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки (як встановлено судом) ОСОБА_7 сам звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 і Гірської сільської ради про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, однак в ході судового розгляду цього позову подав до суду заяву про залишення його без розгляду, що і було зроблено ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 07 квітня 2016року (а.с. 163).

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Савки Тараса Володимировича, представника Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області, залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 листопада 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: