Ухвала

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 523/20033/14-ц

провадження № 61-196ск17

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_4 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5, про стягнення аліментів та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5, про стягнення аліментів та додаткових витрат, посилаючись на те, що 10 жовтня 1997 року сторони зареєстрували шлюб, який 03 жовтня 2000 року було розірвано. 27 серпня 1997 року у сторін народилася донька ОСОБА_8, яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.На підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2000 року з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_8 до її повноліття, тобто до 27 серпня 2015 року. Після закінчення школи ОСОБА_8 вступила до Варшавського університету, до вступу в який відповідач обіцяв оплачувати контракт за її навчання, але не робить цього та взагалі не допомагає донці. Донька навчається на денній формі навчання, проживає у гуртожитку, кожного місяця купує медичну страховку, витрачає кошти на дорогу, харчування.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь фактично витрачені додаткові кошти на утримання доньки ОСОБА_8 у розмірі 231 779 грн 75 коп., а також стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку, але не менше 23 337 грн 13 коп. щомісячно, починаючи з 27 серпня 2015 року і до закінчення ОСОБА_8 навчання у вищому навчальному закладі або до досягнення нею двадцяти трьох років, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на лікування ОСОБА_8 у розмірі 630 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн щомісячно, починаючи з 27 серпня 2015 року та до 30 серпня 2017 року. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року рішення районного суду в частині визначення розміру аліментів змінено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання

ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 тис. грн. щомісячно, починаючи

з 27 серпня 2015 року по 30 серпня 2017 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

15 грудня 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5, в якій заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не встановлено чи може відповідач надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, не надано правової оцінки доходам відповідача, не враховано, що на утриманні відповідача знаходиться батько та ще одна неповнолітня дитина.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання своєї повнолітньої доньки, яка навчається у Варшавському університеті й потребує допомоги, однак в добровільному порядку такої допомоги в достатньому обсязі їй не надає, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність обов'язку ОСОБА_7 утримувати доньку на період навчання до досягнення нею двадцяти трьох років.

Визначаючи розмір аліментів, апеляційний судправильно врахував вартість навчання доньки за контрактом, їі проживання за межами України у гуртожитку, а також матеріальне становище платника аліментів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається неправильного застосування судами апеляційної та першої інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_4 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5, про стягнення аліментів та додаткових витрат відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта