Справа № 450/702/17 Провадження № 2/450/249/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Бідник І.Р., Штойка С.В.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи Органу опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з цивільним позовом до ОСОБА_5, третьої особи Органу опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею, їх матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що з 1993 по 2016 рік перебувала в шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03.02.2016 року. Від шлюбу у сторін народилося 3 дітей, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відносини з відповідачем не склалися одразу після одруження, який завжди був агресивний відносно неї, постійно ображав та вчиняв насильницькі дії, бив її, спричиняючи при цьому тілесні ушкодження, погрожував розправою. Малолітні діти були свідками криків та нецензурної лайки відповідача, що було для них сильним психологічним стресом. Щоб позбавити себе та дітей знущань, вона в червні 2015 року їх забрала та переїхала проживати до батьків в с.Більче, Миколаївського району, Львівської області. Не маючи постійної роботи, змушена була поїхати на тимчасові роботи за кордон. Скориставшись її тимчасовою відсутністю відповідач в липні 2015 року обманним шляхом забрав дітей, обіцяючи привезти їх через кілька днів. Коли вона повернулася через місяць додому, то намагалася повернути дітей, однак відповідач відмовив їй та не допускав до спілкування з ними. Вона змушена була шукати спосіб для побачення з дітьми, щоб не знав відповідач, оскільки діти боялися покарань за спілкування з мамою. 05.12.2016 року їй стало відомо, що відповідач залишив дітей без нагляду і кудись поїхав. 06.12.2016 року, прибувши додому з-за кордону, від сина ОСОБА_10 довідалася, що батько 05.12.2016 року залишив їх самих вдома та поїхав у справах до м.Києва, діти цілу ніч не спали, бо боялися бути самими, вони хворі та мають високу температуру, у ОСОБА_6 сильний забій ноги, діти скаржилися, що голодні та просили забрати їх. Коли вона приїхала у квартиру, де були діти, то вжахнулася станом останньої, включеними елекитроприладами, газовою плитою, що могло призвести до пожежі. Про вказані обставини вона повідомила орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації. Діти прихильні до неї та хочуть проживати з нею. Діти бояться батька та проживання з ним може негативно вплинути на стан їх здоровя. Малолітні діти, з приводу яких виник спір, бажають проживати з їх старшим братом ОСОБА_9 Маряном, який досягнувши повноліття, сам визначився щодо місця свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5. Вона спроможна забезпечити дітей всім необхідним. Не зважаючи на працю за кордоном, щомісяця приїжджає в Україну, де у її відсутності дітьми опікується бабуся та старший брат. Вона постійно слідкує за станом здоровя дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, має з ними психологічний контакт. Відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання, що не дозволяє йому утримувати двох дітей. Саме таким його майновим станом було викликано ініціювання позову про стягнення з неї аліментів та для цієї мети він обманним шляхом забрав дітей. Крім цього відповідач має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитися на виховання дітей. Квартира, де проживає відповідач, не облаштована всім необхідним для проживання та розвитку дітей. Будинок, у якому вона проживає, складається з трьох житлових кімнат і діти ОСОБА_6 та ОСОБА_3 мають окрему кімнату, де створені всі умови для їх навчання та сну.

Ухвалою суду від 07.04.2017 року відкрито провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 05.12.2018 року вирішено допитати як свідка ОСОБА_8, позивача ОСОБА_4

Протокольною ухвалою суду від 20.02.2018 року вирішено допитати як свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, заслухати думку малолітніх дітей, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просили такі задоволити. Допитана як свідок ОСОБА_4 також вказала, що одружена з громадянином ОСОБА_13, працює та заробляє гроші у ОСОБА_13, щомісяця приїжджає додому в Україну.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги заперечили та пояснили, що відповідач заробляв гроші, всіх забезпечував, жили за його рахунок. Позивач ніде не працювала і грошей не заробляла. Діти бажають проживати з батьком, дзвонили йому і просили, щоб він їх забрав. Позивач налаштовує дітей проти відповідача, а тому станом на даний час діти не бажають прожити з ним. Діти почали нецензурно висловлюватися, погано вчаться і відмовляються спілкуватися з батьком. Дозволу на виїзд дітей за кордон відповідач не надає.

Представник третьої особи Органу опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області ОСОБА_3 в судовому засіданні 03.04.2018 року позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, оскільки позивач створила всі необхідні умови для розвитку і виховання малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7-А.П., підтримала відповідний висновок, наданий 10.05.2017 року за №02-27/0-1539/14.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, допитаної як свідка позивача ОСОБА_4, вислухавши думку малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7-А. П., розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначила позивач та не заперечив відповідач, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1993 року, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03.02.2016 року, що підтверджуєтья наявною в матеріалах справи копією рішення суду.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, серії 1-СГ №506520, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, серії 1-СГ №506518.

Відповідач не заперечив, що їх повнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, будучи повнолітнім, проживає з позивачем у с.Більче Миколаївського району Львівської області.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що сторони не можуть дійти спільної згоди щодо місця проживання їх малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначила позивач та не заперечив відповідач, з грудня 2016 року малолітні діти проживають з позивачем, старшим братом ОСОБА_7 Маряном, який є повнолітнім, та її мамою у с.Більче, Миколаївського району, Львівської області.

Згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області №02-27/0-1539/14 від 10.05.2017 року про визначення місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, діти проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6 і навчаються в Більченському НВК. Працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації проведено обстеження умов проживання дітей за адресою проживання. Під час відвідування встановлено, що діти забезпечені належними умовами проживання, проживають з бабусею ОСОБА_14, старшим братом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Мати перебуває на заробітках в ОСОБА_13, постійно спілкується з дітьми по телефону, часто приїжджає, матеріально їх забезпечує одягом, взуттям, продуктами харчування. Під час розмови з ОСОБА_6 в присутності та згодою батьків, за участю психолога Більченського НВК, встановлено, що він з молодшим братом хочуть проживати в ІНФОРМАЦІЯ_7 з матірю та навчатися у Більченському НВК, проживати з батьком категорично відмовляється. Орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_6 Захарія-Андрія з матірю ОСОБА_4 за адресою вул. Шевченка, 124, с.Більче, Миколаївського району, Львівської області.

Розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області від 05.05.2017 року №216 «Про визначення місця проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_15 з матірю ОСОБА_4Я.» визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_4 за адресою вул. Шевченка, 124, с.Більче, Миколаївського району, Львівської області.

Згідно акту обстеження умов проживання дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7-А.П., складеного комісією у складі начальника служби у справах дітей райдержадміністрації Миколаївського району Львівської області, головного спеціаліста служби у справах дітей, заступника директора, начальника відділу соціальної роботи районного ЦСССДМ 09.11.2017 року здійснено обстеження умов проживання малолітніх дітей та встановлено, що житловий будинок складається з трьох кімнат, кухні, передпокою, кладовки, які обладнані необхідними меблями, побутовою технікою. За даною адресою зареєстровані в проживають ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_7-А.П., ІНФОРМАЦІЯ_12. На час відвідування у будинку перебувала мати дітей ОСОБА_4 Діти забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування, мають окрему обладнану меблями кімнату. Діти займаються футболом, ОСОБА_6 відвідує додаткові заняття з української мови та літератури.

З акту обстеження умов проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_13, складеного працівниками Франківської районної адміністрації 23.12.2016 року вбачається, що житло розміщене на 1 поверсі, складається з 1 кімнати, кухні, ванни. Умови проживання задовільні, в квартирі місцями на стелі цвіль, вологість, запах плісняви. Наявні меблі, відсутній письмовий стіл.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем забезпечено кращі побутові умови для проживання малолітніх дітей.

У судовому засіданні була заслухана думка малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому виповнилося 10 років, такий виявив бажання проживати з мамою, та в силу вимог ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні висловив бажання проживати з мамою.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1, 2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Врахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд також враховує, що є двоє малолітніх дітей хлопчики, 2005 та 2008 років народження, які є привязані один до одного, розпад сімї повинен бути найменш болючим для дітей і з цих підстав розділяти їх не бажано. Крім того, у сторін є повнолітній син ОСОБА_9 Марян брат малолітніх дітей, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_14 та привязаний до своїх братів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що мама поїхала на заробітки у ОСОБА_13, а тато забрав дітей до м.Львова. коли він хотів відвідати братів, то не мав такої змоги, оскільки замок у дверях був змінений. Коли батьки були одружені, батько піднімав на маму руку.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що знайомий зі сторонами з 1994 року. Позивач у 2015 році виїхала на заробітки в ОСОБА_13 і там вийшла заміж, діти проживали з цього часу з відповідачем, який здійснював за ними належний догляд.

Свідок ОСОБА_11 у суді показав, що знає сторін тривалий час, позивача близько 20 років, відповідача 25 років. Позивач виїхала на заробітки до ОСОБА_13, де вийшла заміж, а діти проживали з батьком. Він їздив з відповідачем в село до дітей, однак діти не виходили з будинку, а одного разу дитина висловилася щодо батька нецензурною лайкою і казала, що не бажає жити з ним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача 15.01.2017 року було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП (невиконання батьками обовязків щодо виховання дітей), яке було скоєне 06.12.2016 року.

Крім того з відповіді Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП України у Львівській області від 15.03.2017 року №3181 слідує, що відносно ОСОБА_5 по факту конфлікту вчиненого ним в присутності малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч.1 КУпАП (вчинення насильства в сімї), який направлено в Миколаївський районний суд Львівської області для прийняття рішення.

Таким чином, суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо належного піклування відповідачем про малолітніх дітей у час їх проживання з ним у м.Львові.

З поданих стороною відповідача характеристик малолітніх дітей за місцем навчання у ЛДК СЗШ №3 та Більченського НВК вбачається, що останні мають невисокий рівень знань, навчаючись в Більченському НВК мають порушення дисципліни, часом нецензурно висловлюються.

Однак такі характеристики можуть свідчити про існування конфлікту в сімї, що негативно впливає на малолітніх дітей, їх поведінку та небажання навчання.

З заключення доцента кафедри психіатрії та психотерапії ФПДО ОСОБА_17 від 13.11.2015 року, наданого ОСОБА_6, останньому поставлено попередній діагноз сімейна криза.

Таким чином, посилання сторони відповідача на неналежне виховання позивачем малолітніх дітей, ненадання їм належної уваги, яке призвело до погіршення навчання та поведінки, не може братися до уваги судом, оскільки як зазначила позивач, свідок ОСОБА_8 конфлікти в сімї носили стійкий характер, а ініціатором конфліктів часто виступав сам відповідач, що негативно впливало на малолітніх дітей.

В судовому засіданні 12.03.2018 року було оглянуто паспорт позивача для виїзду за кордон, згідно даних якого вїзд і виїзд ОСОБА_4 з/на територію України відповідають відомостям, зазначеним у відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на запит Франківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області від 14.09.2017 року за №16137, а тому протокольною ухвалою суду від 12.03.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування інформації щодо перетину кордону позивачем.

З наявних у матеріалах справи відомостях про перетинання кордону позивачем, вбачається, що остання щомісяця приїжджає в Україну, підтверджуючи посилання ОСОБА_4 про те, що вона працює на території ОСОБА_13 та щомісяця приїжджає додому.

Посилання відповідача на постійне перебування позивача за межами України не знайшло свого підтвердження пі час розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, оскільки малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7-А.П. проживають з матірю, яка їм забезпечує належні умови проживання, суд приходить до переконання про те, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дітей з матірю, а не батьком і що таке відповідатиме інтересам дітей, сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійного розвитку та виховання, належному матеріальному забезпеченню.

З врахуванням вище зазначеного суд вважає, що позовні вимоги є підставними, а тому підлягають до задоволення повністю

У звязку задоволенням позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3-5, 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.19, 141, 157, 160, 161 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серія КЛ 137671, виданий Франківським РВ в м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області 29.11.2016 року.

Відповідач: ОСОБА_5, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_15, паспорт серія КЛ 010759, виданий Пустомитівським РС ГУ ДМС України у Львівській області 08.05.2014 року.

Третя особа: Орган опіки і піклування Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, місцезнаходження 81600, вул. В.Великого, 6, м.Миколаїв, Львівської області.

Суддя Мусієвський В.Є.