ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м.Суми

Справа №592/9826/17

Номер провадження 22-ц/788/314/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.

та представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Гакаля Р.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2017 року в складі судді Костенка В.Г., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 29 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

08 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої вимоги обґрунтовував тим, що між банком та ОСОБА_3 24 травня 2011 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань з вчасного їх повернення відповідачка не виконана, тому станом на 10 серпня 2017 року утворився борг на загальну суму 28736,50 грн., який банк просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту в сумі 4314,51 грн., 283,69 грн. на відшкодування витрат, а всього 4598,20 грн.

У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_3 13252,36 грн. заборгованості по процентам, 9325,03 грн. пені та 1844,60 грн. штрафу відмовлено за необґрунтованістю.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням в частині незадоволених позовних вимог не погодилось і, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити та стягнути з відповідачки 13252,36 грн. боргу по процентам, 9325,03 грн. пені та 1844,60 грн. штрафу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання, тобто, відповідачка погодилась із запропонованими банком умовами отримання кредитних коштів, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах банку, власноруч підписавши 24 травня 2011 року Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7% від суми боргу), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа), розмір комісії, пені та штрафів за неналежне виконання зобов'язань. Вважає, що судом не враховано того, що відповідачка частково погашала борг, погоджуючись, тим самим, із запропонованими банком умовами кредитного договору.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» Гакаля Р.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, а також просив приєднати до справи додаткові докази і надати їм належну оцінку, посилаючись на те, що в суді першої інстанції вказані докази не були надані з поважних причини, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 24 травня 2011 року ОСОБА_3 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відповідачці у той же день була відкрита та надана платіжна картка «Кредитка «Універсальна» (а.с. 11).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_3 погодилась, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка засвідчила, що вона була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані заявниці для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно заявницю проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявниця зобов'язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 24 травня 2011 року станом на 10 серпня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 28736,50 грн., яка складається з 4314,51 грн. заборгованості за кредитом, 13252,36 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 9325,03 грн. пені, а також 500 грн. фіксованої частини штрафу та 1344,60 грн. його процентної складової (а.с. 6-10).

Крім того, позивач надав апеляційному суду виписку по особовому рахунку SAMDN7811 позичальниці ОСОБА_3, в якій відображений рух коштів за основною карткою кредитного договору НОМЕР_1 за період з 24 травня 2011 року по 11 січня 2018 року. Термін дії кредитної картки НОМЕР_1 встановлено до 31 серпня 2017 року, що вбачається з наданої заявником апеляційної скарги довідки про всі відкриті на ім'я відповідачки картки по рахунку SAMDN7811.

З вказаних розрахунку та виписки вбачається, що з 13 вересня 2013 року відповідачка почала використовувати кредитні кошти банку, а також частково повертала борг, здійснивши останній платіж 24 травня 2017 року в терміналі самообслуговування на суму 250 грн.

За спірний період, тобто з 13 вересня 2013 року по 10 серпня 2017 року, банк нараховував відсотки за користування кредитом, а саме: з 13 вересня 2013 року по 29 серпня 2014 року по ставці 27,60 % річних; з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року по ставці 32,40 % річних; з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року по ставці 42 % річних; з 01 червня 2015 року по 19 лютого 2016 року банк застосовував змінну процентну ставку відносно кожної складової боргу з 27,6 %, 32,4 % до 42 %; з 20 лютого 2016 року по 25 жовтня 2016 року процентна ставка змінювалась з 32,4 % до 42 %; з 26 жовтня 2016 року по 10 серпня 2017 року процентна ставка складала 42 %.

Водночас, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку 24 травня 2011 року підписала ОСОБА_3, що вбачається з наданої позивачем апеляційному суду довідки, містить умови щодо базової відсоткової ставки на рівні 2,5 % за місяць (або 30 % річних), яка мала нараховуватись на залишок непростроченого боргу. Умов щодо одностороннього збільшення банком процентної ставки вказана Довідка не містить, додаткових угод з цього приводу сторони не укладали.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції від 10 травня 2011 року, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 цієї статті встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, тобто, згода позичальника на підвищення процентної ставки за певних умов (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

При цьому, часткове повернення відповідачкою боргу не свідчить про визнання нею встановленого банком в односторонньому порядку розміру підвищеної процентної ставки.

Так, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ст. 205 ч. 2, ч. 3, ст. 642 ч. 2 ЦК України (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Проте, кредитний договір від 24 травня 2011 року № б/н, зокрема, анкета-заява та Довідка про умови кредитування не містять даних про умови і підстави зміни процентної ставки, тобто, сторонами не узгоджені ні процедура зміни процентної ставки, ні можливість її зміни взагалі.

У підпункті 1.1.3.2.4 п. 1.1.3.2 Умов і Правил надання банківських послуг хоча і йдеться про можливість односторонньої зміни банком тарифів, проте, всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ст. 11 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 02 грудня 2010 року) позичальницею цей документ не підписаний, тобто, відносно відповідачки банком не дотримано вимог щодо передачі оригіналу Умов і Правил надання банківських послуг, тому вказаний документ не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору, а відтак, сторонами не було досягнуто згоди щодо такої істотної умови договору як право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи, зокрема, і розмір відсотків. Отже, законні підстави для нарахування банком та стягнення судом вказаної складової кредитного боргу відсутні.

Згідно зі ст. 653 ч. 3 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись, а момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Тобто, спочатку відбувається зміна процентної ставки, а потім надсилається повідомлення про це.

Отже, за відсутності попередньої згоди позичальниці на зміну процентної ставки, тобто, за відсутності такої можливості взагалі, слід виходити з умов кредитного договору про базову процентну ставку на рівні 2,5 % щомісячно (або 30 % річних) на залишок непростроченого боргу. Факт повернення боргу під час дії підвищеної процентної ставки не свідчить про прийняття пропозиції банку позичальницею та визнання боргу по процентах в частині його нарахування за підвищеною процентною ставкою.

Відтак, слід вважати, що ОСОБА_3 мала обов'язок перед банком сплачувати не більше, ніж 2,5 % за користування кредитними коштами за місяць, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 13252,36 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, а рішення в цій частині - зміні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції заявником апеляційної скарги наданий альтернативний розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 травня 2011 року, який проведений у відповідності до погоджених сторонами умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом на момент його укладення, тобто, виходячи з процентної ставки 2,5% щомісяця (або 30 % річних).

З вказаного альтернативного розрахунку вбачається, що за спірний період заборгованість по кредиту складає 4314,51 грн., борг по процентам за користування кредитними коштами нарахований у сумі 6032,57 грн., пеня - 510 грн., а штраф - 1017,35 грн.

Доказів на спростування альтернативного розрахунку кредитної заборгованості суду не надано. До того ж, як вважає колегія суддів, альтернативний розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору, на які погодилась відповідачка, підписавши 24 травня 2011 року Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню 6032,57 грн. у якості заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені і штрафу (фіксованої частини та процентної складової) колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З підписаної відповідачкою Довідки про умови кредитування вбачається, що пеня застосовується як вид цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час Довідкою про умови кредитування також передбачена сплата штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування, повернення кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, на думку колегії суддів, штраф і пеня у спірних правовідносинах є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме: за недотримання строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо одночасного стягнення з боржниці пені та штрафу задоволені бути не можуть, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути лише пеню, розмір якої, як зазначалось вище в альтернативному розрахунку боргу нарахований, виходячи з базової відсоткової ставки 2,5 % на місяць (або 30% річних), і складає 510 грн.

Таким чином, загальний розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 10857,08 грн. і складається вона із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4314,51 грн., стягнення якої позивачем не оскаржується, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6032,57 грн. та 510 грн. пені, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, так як щодо іншого банком не доведено.

Отже, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині слід змінити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 6032,57 грн. і 510 грн. пені, а всього 10857,08 грн. (4314,51 + 6032,57 + 510) заборгованості за кредитним договором, а не 4314,51 грн., як визначив суд першої інстанції.

За таких обставин, як вважає колегія суддів, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4; ч. 4 ЦПК України підлягає зміні, тому апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені на 37 %, тому на підставі ст. 141 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати в суді першої інстанції, а саме: 592 грн. судового збору (37 % від 1600 грн.) та 107,30 грн. судових витрат за оголошення у пресі (37 % від 290 грн.) пропорційно до задоволених позовних вимог слід компенсувати банку за рахунок ОСОБА_3

Вимоги апеляційної скарги задоволені на 26 %, тому ПАТ КБ «Приватбанк» за рахунок відповідачки слід компенсувати 624 грн. (26 % від 2400 грн.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4, ч. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту в сумі 4314 грн. 51 коп., 6032 грн. 57 коп. боргу по відсоткам за користування кредитом, 510 грн. пені за кредитним договором № б/н від 24 травня 2011 року та 699 грн. 30 коп. на відшкодування судових витрат, а всього 11556 грн. 38 коп., а не 4598 грн. 20 коп., з яких 283 грн. 69 коп. на відшкодування витрат, як вказав суд першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 624 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина