Провадження № 2/352/128/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, про визнання одностороннього правочину, яким є довіреність, видана 14.12.2009 р., удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, визнання права власності на транспортний засіб та зняття з нього арешту, -

в с т а н о в и в:

Позивач у грудні 2016 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання одностороннього правочину, яким є довіреність, видана 14.12.2009 р., удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину.

Після збільшення позовних вимог 03.01.2017 р. позивач просив: 1) визнати односторонній правочин, яким є довіреність, видана 14.12.2009 р. ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1, щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом марки ВАЗ, модель 211440, рік випуску 2009, тип легк. комбі-В, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА8649, реєстраційний номер НОМЕР_1, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу, та застосувати до цих правовідносин норми, що регулюють договір купівлі-продажу; 2) визнати за ним право власності на транспортний засіб марки ВАЗ, модель 211440, рік випуску 2009, тип легк. комбі-В, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА8649, реєстраційний номер НОМЕР_1; 3) зняти арешт з даного транспортного засобу.

Ухвалою суду від 11.04.2018 р. до участі в розгляді справи залучено Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.12.2009 р. відповідач як власник транспортного засобу марки ВАЗ, модель 211440, рік випуску 2009, тип легк. комбі-В, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА8649, реєстраційний номер НОМЕР_1 надав довіреність на імя позивача з можливістю укладати від імені власника цивільно-правові договори щодо розпорядження транспортним засобом. На підставі цієї довіреності позивачу були надані повноваження знімати транспортний засіб з обліку в органах ДАІ, продавати, міняти, здавати в оренду з правом отримання коштів та ряд інших повноважень, які притаманні власнику транспортного засобу. Крім того, відповідач дав розписку, в якій зазначив про отримання коштів за переданий ним автомобіль. Вважає, що при укладенні довіреності сторони мали на увазі договір купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту довіреності, після підписання якої позивачу були передані ключі від автомобіля та техпаспорт, тому є підстави вважати, що у дійсності між сторонами був укладений не односторонній правочин у формі довіреності, а договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач власник передав у власність позивачу автомобіль, а позивач прийняв автомобіль і сплатив за нього погоджену сторонами суму коштів. Довіреність була видана відповідачем виключно з метою приховання договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили. У листопаді 2016 р. позивач дізнався, що придбаний ним транспортний засіб знаходиться під арештом, який накладено постановою державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не зявився, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що 14.12.2009 р. відповідач ОСОБА_2 видав позивачу ОСОБА_1 нотаріальну посвідчену довіреність на володіння, користування та розпорядження належним йому транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ, модель 211440, рік випуску 2009, тип легк. комбі-В, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА8649, реєстраційний номер НОМЕР_1, на строк до 14.12.2019 р. з правом передоручення (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії САА № 015775 від 21.08.2009 р. (а.с.9-10) власником спірного автомобіля є відповідач ОСОБА_2

На спірний транспортний засіб накладено арешт постановою державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Суд вважає необґрунтованим твердження сторони позивача про наявність підстав для визнання одностороннього правочину, яким є довіреність, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу.

Відповідно до вимог ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Довіреність, яка є предметом спору, являється одностороннім правочином, вчиненим відповідачем, тому відсутні підстави для твердження про те, що вказаний правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 р. № 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 р. № 1371),які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

У відповідності з вимогами ст.655 ЦК України договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Крім того, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову).

Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі № 6-688цс15, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного та встановлених обставин, згідно яких договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем вимог.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 202, 235, 237, 244, 328, 392, 655 ЦК України, Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 р. № 1200, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 р. № 1371), керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, про визнання одностороннього правочину, яким є довіреність, видана 14.12.2009 р., удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, визнання права власності на транспортний засіб та зняття з нього арешту.

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01.06.2018 р.

Головуюча М.М.Хоминець