Справа № 466/6909/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/6068/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Савуляка Р.В.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 42 484,15 грн. на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди,1000 грн. витрат з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю,500 грн. витрат на правову допомогу та 550 грн. витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що суд безпідставно стягнув з нього 500 грн. на правову допомогу, оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то звертає увагу, що позивач в позовній заяві не виклав обставин, яким він обгрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди та не надав доказів які підтверджують ці обставини. Звертає увагу, що в узагальненнях судової практики в такій категорії справ за 2010-2011 роки зазначено, що у випадку встановлення вини особи у ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ця особа не позбавлена права довоти протиправність дій інших учасників ДТП і причинний зв'язок цієї протиправності із завданою шкодою, а тому враховуючи Висновки судової автотехнічної експертизи №275 від 20.04.2016 року необхідно зробити висновок, що вина у скоєннті ДТП буде також і водія ОСОБА_5. З врахуванням засад розумності та справедливості визнає завдані матеріальні збитки в розмірі 42484,15 грн., 1000 грн. за проведення експертизи та 550 грн. витрат по судовому збору. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 42484,15 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 1000 грн. визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю,550 витрат по оплаті судового збору , а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши судю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, яке надане ним письмово у відзиві на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 22 листопада 2015 року о 01 год 35 хв. відповідач по справі ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 у м.Львові на перехресті вулиць Городоцької-Перова почав здійснювати різкий поворот на перехресті, не зайнявши відповідне крайнє ліве положення, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, чим порушив вимоги п.10.4 Правил дорожнього руху та зазначеним автомобілям було спричинено пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 12 травня 2016 року відповідача по справі ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вирішено звільнити ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності у зв»язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених ст.38 КУпАП.

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП провадженням закрито.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 12 травня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ч.2 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ст. 1188 ч.1 п.1 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Ухвалюючи рішення про стягнення з винної особи ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 42 484, 15 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності вини відповідача у спричиненні шкоди внаслідок ДТП та керувався Висновком №288 від 15 грудня 2015 року експертного автотоварознавчого дослідження відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля НОМЕР_3 після його пошкодження в ДТП 21.11.2015 року із врахуванням пошкоджень, які виявлені на момент огляду 03.12.2015 року в цінах станом на час проведення дослідження становить 42 484, 15 грн.

Відповідач по справі ОСОБА_4 у апеляційній скарзі зазначає, що суд помилково не послався на ч.1 п.3 ст.1188 ЦК відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому апелянт посилається на Висновок автотехнічної експертизи №275 від 20.04.2016 року, який був предметом дослідження при розгляді матеріалів адміністративної справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно постанови судді Шевченківського районного суду м.Львова від 12 травня 2016 року визнаний винним у даній ДТП є відповідач ОСОБА_4

Тому, вирішуючи спір щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказана дорожньо- транспортна пригода виникла внаслідок порушення п.10.4 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля марки Опель вектора д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4, а відтак, шкода завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідачем не доведено вини позивача ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 21.11.2015 року на перехресті вулиць Городоцької-Перова у м.Львові.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом п.6 ст. 81 цього Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ОСОБА_5 щодо стягнення з відповідача 5 000 тисяч гривень моральної шкоди, яка полягає в тому, що внаслідок пошкодження автомобіля йому було спричинено значні незручності як у відновленні транспортного засобу так і у незручностях для сім»ї щодо неможливості використання транспорту для господарських потреб, у затратах часу при добиранні на роботу тощо.

Щодо витрат на правову допомогу, то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, оскільки сума витрат на правову допомогу не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.

Рішення суду в частині стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат по оплаті судового збору ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстав для його скасування чи зміни в цій частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15 березня 2017 року в частині стягнення 500 грн. на правову допомогу скасувати та в цій частині постановити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у стягненні 500 грн. на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 травня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_7