№ 336/ 5063/15 ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 р.

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Голубковій М.А., при секретарі Когут С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2» , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними , суд-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (далі ПАТ «ВіЕс Банк»), третьої особи на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу, в якому просить суд визнати недійсними кредитний договір № KF 45867 від 05.12.2007 року, укладений між ВАТ «Електрон банк» (правонаступником якого є відповідач) та позивачем, іпотечний договір від 05.12.2007 року, укладений між ВАТ «Електрон банк» та позивачем, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 8264 та в реєстрі заборон за № 359, а також визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 8265.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що банком порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки переклавши всю відповідальність за валютні ризики на позивача, відповідач допустив істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача, що є несправедливою умовою договору, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, до правовідносин застосовуються вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», а умови кредитного договору про валютні ризики, щомісячного нарахування відсотків, умов їх сплати, відсутність чіткого графіку повернення кредитку порушують права ОСОБА_1, як сторони за кредитним договором, та ставить її в завідомо невигідні умови при отриманні кредиту, що тягне за собою недійсність договору. Недійсність основного зобовязання тягне недійсність забезпечуваного ним зобовязання, тому вважає, що і договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотеко держателя також вважаються недійсними.

Позивач в судові засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача підтримав заявлений позов на підставі наданих доказів.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову посилаючись на недоведеність підстав для визнання договорів недійсними та просив врахувати надані заперечення по справі.

Третя особа в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на та розглядати справи за її відсутності.

В ході розгляду справи за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 03.12.2015 року було призначено судово-економічну експертизу кредитного договору № KF 45687 від 05.12.2007 року у Запорізькому НДЕКЦ МВС України.

Повідомленням про неможливість проведення експертизи № 107 від 25.12.2015 року повідомлено про неможливість проведення експертизи та повернуто матеріали цивільної справи.

Ухвалою суду від 01.04.2016 року за клопотанням представника позивача призначено судово-економічну експертизу кредитного договору № KF 45687 від 05.12.2007 року, проведення якої доручено фахівцю за напрямком «Дослідження документів фінансово-кредитних операцій» ОСОБА_4

Повідомленням експерта від 15.04.2016 року матеріали справи повернуто до суду у звязку з тим, що експерт ОСОБА_4 не має допуску до проведення такої експертизи.

Ухвалою суду від 10.06.2016 року за клопотанням представника позивача призначено судово-економічну експертизу кредитного договору № KF 45687 від 05.12.2007 року, проведення якої доручено фахівцю Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_5

13.12.2016 року судовим експертом ОСОБА_5 складено висновок № 6/11.3/1566 за результатами проведення судово-економічної експертизи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Прикінцевих положень ЦПК України в Редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне.

05.12.2007 року між ВАТ «Електрон банк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KF 45867, відповідно до якого, позивач отримала грошові кошти в сумі 120 000 доларів США строком на 20 років з кінцевим строком погашення до 03.12.2027 року, процентом за користування кредитом у розмірі 11,5% річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, укладено іпотечний договір між ВАТ «Електрон банк» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3 05.12.2007 року, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма при належностями, а саме квартиру АДРЕСА_1 М. Юнаківа у м. Львові.

05.12.2007 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено договір по задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3, за яким сторони досягли згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору.

22.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем по справі, оскільки, відповідно до положень ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору порушують принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

ОСОБА_1 не погоджуючись з умовами кредитного договору вказує на те, що існують суттєві порушення істотних умов договору, встановлених діючим законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого Законодавства України, та грубо порушують охоронювані Конституцією і Законами України права та інтереси споживача фінансових послуг, і завдають їй значної шкоди. Банк не виконав в повній мірі вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: надання позичальнику повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також банк приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена між сторонами та, того розміру подорожчання кредиту, узгодженого сторонами кредитного правочину в його умовах. Посилається на те, що банк порушив вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

В своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що відповідно до п.10.5 підписанням даного кредитного договору позичальник підтверджує, що повністю розуміє значення своїх дій і керує ними, розуміє всі умови цього кредитного договору, свої права та обовязки за цим кредитним договором і погоджується з ними.

Відповідно до п.З, ст.З та ст.627 ЦК України, сторони є вільними із укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Як видно з матеріалів справи, укладений договір про надання споживчого кредиту був добровільно підписаний, а відтак, позивач погодився зі всіма вказаними істотними умовами, про що свідчить його підпис на договорі.

Позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч.2, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується додатком №3 до Заяви-Анкети.

Відповідно до п. 8.5 Кредитного договору Позичальник повідомлений, про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе Позичальник, інформація щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязань під час погашення заборгованості за кредитом та процентами надана Позичальнику.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року за №5 саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до п. 8.2 Кредитного договору сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань Позичальника, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту вказані в додатку №2 до Кредитного / договору (наявний в матеріалах справи).

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року за №5 договір предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року №3795-ІУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Що стосується кредитного договору укладеного між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступник ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_1 він укладений 05 грудня 2007 року тобто до набрання чинності вищевказаного закону, що означає законність видачі кредиту в іноземній валюті ((закон зворотної дії немає).

Відповідно до п.19 Заяви-анкети (додається) Позичальник підтвердив, що з умовами кредитування ознайомлений письмово та згодний.

Кредитний договір містить:

графік платежів в доларах США (додаток №1), оскільки кредитний договір надавався Позичальнику в іноземній валюті,

детальний розпис сукупної вартості кредиту (додаток №2), абсолютне значення подорожчання кредиту (додаток №2),

розрахунок погашення основної суми кредиту та проценти за користування кредитом на суму 120000 дол. СІЛА, оскільки позичальнику були надані кошти в сумі 120000 дол. США.

В позовній заяві позивач посилається на те, що не має доказу отримання готівки з каси банку Відповідачем у розмірі 25 678,62 дол. США та 94321,38 дол. США.

Заява на видачу готівки №1268_1 та № 1268_2 від 05 грудня 2007 року підтверджує отримання позивачем коштів.

Як вбачається з висновку експерта № 6/11.3/1566 від 13.12.2016 року за результатами проведення судово-економічної експертизи, по питанню № 1, в додатку № 2 Кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року про розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту зазначені такі показники:

Сума платежів за розрахунковий період 302428,46 дол. США, в т.ч.:

Погашення основної суми кредиту 120000,00 дол. США;

Проценти за користування кредитом 182428,46 дол. США;

Плата за розрахункове обслуговування кредиту 1200,00 дол. США;

Винагорода банку за перевірку заставного майна 19,80 дол. США;

Реальна процента ставка 0,00

Абсолютне значення подорожчання кредиту 183648,27 дол. США.

Інформація про вартість послуг третіх осіб в Додатку №2 Кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року про розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту відсутня.

За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що в Додатку №2 Кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року про розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту:

-Завищено відсотки на суму 192,32 дол. США;

-Занижено реальну відсоткову ставку на 12,299%;

-Завищено абсолютне значення подорожчання кредиту на 192,33 дол. США.

По питанню № 2, за результатами судово-економічної експертизи встановлено, що в Додатку №2 Кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року про розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту завищено абсолютне значення подорожчання кредиту на 192,33 дол. США.

По питанню № 3, відсотки за користування кредитом в Додатку № 2 Кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року про розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту розраховувались виходячи з номінальної відсоткової ставки 11,5% річних при застосуванні методу нарахування відсотків «Факт/факт».

По питанню № 4, щомісячний платіж відповідно до умов кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року складається з відсотків, які розраховувались виходячи з номінальної відсоткової ставки 11,5% річних при застосуванні методу нарахування відсотків «Факт/факт» та частини тіла кредиту в розмірі, що встановлена в Додатку №1 Кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року.

По питанню № 5, в межах наданих документів та наявної інформації про платежі, за результатами судово-економічної експертизи встановлено, що реальна відсоткова ставка за Кредитним договором № KF 45867 від 05.12.2007 року становить 12,299%.

По питанню № 6, за результатами судово-економічної експертизи встановлено, що в Додатку №2 Кредитного договору № KF 45867 від 05.12.2007 року про розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту:

-Завищено відсотки на суму 192,32 дол. США;

-Занижено реальну відсоткову ставку на 12,299%;

-Завищено абсолютне значення подорожчання кредиту на 192, 33 дол. США.

Як вбачається з матеріалів позову, банк надав позивачу детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобовязань позивача, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається Постановою № 168. Таким чином, доводи позивача в частині ненадання інформації банком про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не відповідають дійсності.

З додаткових пояснень представника відповідача вбачається, що реальна відсоткова ставка зазначена в Додатку № 2 до кредитного договору яка становить 0,00% є технічною помилкою і не була метою для обману позичальника, оскільки в даному додатку зазначені всі майбутні платежі в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування, вартість всіх супутніх послуг, з чим погоджується суд.

З приводу завищення відсотків на суму 192,32 дол. США, зазначених у висновку експерта, представник відповідача зазначає, що відсотки нараховувались відповідно до процентної ставки за кредитним договором з урахуванням збільшеної відсоткової ставки через пропуск строку погашення тіла кредиту у період з 01.03.2007 року по 13.03.2007 року.

Що стосується показника відсотків за користування кредитними коштами, реальної відсоткової ставки та абсолютного подорожчання кредиту в Додатку №2 від 05.12.2007 року до кредитного договору №KF 45867 від 05.12.2007 року, то ці дані базуються на припущенні, що позичальник буде виконувати свої обовязки на умовах та у строки, визначені в кредитному договорі.

Відповідно до п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, жодною із сторін до та після укладення договору не було висловлено незгоди з умовами спірного договору, не визнано в судовому порядку договір недійсним та не відкликано згоду на укладення договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Факт підписання позивачем кредитного договору свідчить про згоду останньої з його умовами, на які посилається позивач, як на підставу визнання кредитного договору недійсним.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Як вбачається з наданих представником доказів, ПАТ «ВіЕс Банк» має право на здійснення операцій в іноземній валюті, що підтверджується копією Банківської ліцензії, Дозволом та додатком до нього.

Отже, суд вважає, що у звязку з вищевикладеним позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження та законного обґрунтування в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 263- 265 , 354 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Голубкова М.А.