Ухвала

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 757/2216/15

провадження № 61-6905 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - публічне акціонерне товариство «Терра Банк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Терра Банк» Ірклієнко ЮрійПетрович,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у складі судді Остапчук Т. В. та рішення апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року у складі суддів: Геращенка Д. Р., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк»), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами договорів банківських строкових вкладів, укладених позивачем з ПАТ «Терра Банк» протягом 2013 - 2014 років, на його картковий рахунок щомісяця мали виплачуватись проценти по вкладам. З 22 серпня 2014 року Національний Банк України запровадив у банку тимчасову адміністрацію та призначив уповноважену особу Фонду та з цього моменту банк припинив нарахування процентів по депозитам. У вересні 2014 року він звернувся до уповноваженої особи Фонду за нарахування процентів по вкладам та сум, передбачених статтями 625, 1061 ЦК України, проте будь-яких пояснень по проведенню розрахунку по депозитам не отримав. Крім того, банк не виплатив йому проценти, нараховані до запровадження тимчасової адміністрації.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_4 просив визнати незаконними дії та бездіяльність ПАТ «Терра Банк» щодо порушення умов договору, що завдала йому збитки, та уповноваженої особи Фонду щодо неналежного виконання функцій та обов'язків під час здійснення тимчасової адміністрації та порушення Цивільного кодексу України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію», стягнути з ПАТ «Терра Банк» на його користь проценти до закінчення дії договорів банківських вкладів та до позбавлення банка ліцензії, 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання та інфляційні втрати на загальну суму 24 489,52 грн та стягнути солідарно з відповідачів відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн, та зобов'язати уповноважену особу Фонду надати позивачу виписку по депозитам з зазначенням руху коштів по рахункам та інформацію по нарахованим та сплаченим по відсоткам до бюджету податкам.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 21 квітня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Терра Банк», у зв'язку з чим банк не задовольняє вимог, що надійшли після закінчення цього строку. Також суд виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог до уповноваженої особи Фонду скасовано, провадження у цій частині закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що після початку процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» стягнення коштів можливо лише у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У разі порушення зазначеного порядку, оскільки Фонд є державною установою, спірні правовідносини як публічно-правові підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою цього ж апеляційного суду від 25 травня 2016 року виправлено описки у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулює лише діяльність Фонду та уповноважених осіб Фонду і не підміняє положення Цивільного кодексу України. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 7 жовтня 2015 року, зазначає, що оскарження дій уповноваженої особи Фонду виникли на підставі цивільно-правого договору та не відноситься до адміністративної юрисдикції. Крім того, вважає посилання суду апеляційної інстанції на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 безпідставним, оскільки позовної вимоги до Фонду ним не заявлялося, а правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001 цс 15, таким, що не відповідає закону.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року цю справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_4 містить доводи щодо порушення апеляційним судом м. Києва правил предметної юрисдикції.

За таких обставин справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Терра Банк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, відшкодування збитків передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик