Справа № 214/299/17
2/214/186/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

при секретарі Печарник З.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

16.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, який уточнив 29.01.2018 року, в якому просить стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду: у вигляді неодержаних доходів у розмірі 75690,00 грн. та кошти в розмірі 54396,10 грн. збитків, спричинених пошкодженням належних йому автотранспортного засобу та причепу, а також стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідача Заводським районним судом м. Миколаєва притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАп за скоєння дорожньо - транспортної пригоди за таких обставин: 23.07.2016 року о 04.00 годині, ОСОБА_3 керуючи автотранспортним засобом «SCANIA 113A TRAILORS», д.н.з. НОМЕР_1 та причепом TRAILOR S 383 д.н. НОМЕР_2 в м. Миколаєві і рухаючись по вул. Заводській на території ДП «Адміністрація морських портів України» не виконавши вимог Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «SCANIA 113R METACO SD 334» під керуванням водія ОСОБА_5 і внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль з причепом, яким керував відповідач, належать йому, та були ввірені відповідачу для виконання виробничого завдання на підставі укладеного усного трудового договору з випробувальним строком.

Він є приватним підприємцем, платником єдиний податку та за перше півріччя 2016 року отримав, та задекларував дохід у сумі 1135535,00 грн. В результаті ДТП з вини відповідача, належний йому автомобіль, як основний засіб виробництва, отримав механічні ушкодження і на чотири місяці вибув із виробничого обороту. Вважає, що розмір втраченої вигоди, яка виникла через зупинення виробничого завдання, складає 75690,00 грн.

Крім того, згідно із висновків експерта з вини відповідача йому також спричинена матеріальна шкода, яка завдана пошкодженням автомобіля та причепу та становить 54396,10 грн.

Також йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 15000,00 гривень.

Відповідачем надано суду заперечення на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 140-141), в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що за усною домовленістю із позивачем він працював водієм та автослюсарем, ремонтував автомобіль НОМЕР_3, який був пошкоджений внаслідок ДТП. Напівпричіп бортовий Е до автомобіля, р.н. АХ 5599ХХ, при ДТП від 23.07.2016 року, пошкоджено не було, оскільки з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_5 зіткнення відбулось лівою стороною дверей кабіни водія і капотом, при цьому було пошкоджено: ліві двері кабіни автомобіля, кріплення капоту та лівої підніжки, ліва фара. Як йому стало відомо напівпричіп бортовий Е, р.н. АХ 5599ХХ було пошкоджено в січні 2017 року на трасі Кривий Ріг Миколаїв, причепленого до іншого автомобіля під керуванням іншого водія. Після ДТП він розгрузив вантаж на території ДП «Адміністрація морських портів України» в м. Миколаїв і своїм ходом приїхав м. Кривого Рогу. Крім того, у нього з відповідачем були фактично трудові правовідносини, тому вважає, що при розгляді справи необхідно застосовувати норми КЗпП України, а не положення ст. ст. 116,1167 ЦК України. Шкоду заподіяну ДТП роботодавцю ОСОБА_1 ним було погашено за рахунок заробітної плати в сумі 2400 грн., яку відповідач йому не виплатив, а також тим, що він відремонтував дверці кабіни водія. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що в результаті ДТП скоєного ним 23.07.2016 року у порту м. Миколаїв, крім пошкодження кабіни автомобіля НОМЕР_3, ще було пошкоджено напівпричіп бортовий Е, р.н. НОМЕР_2.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з мотивів зазначених у запереченнях на позовну заяву.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_6 суду пояснив, що проводив в даній справі автомобільно товарознавчу експертизу щодо визначення суми матеріальних збитків, висновки якої підтверджує.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_7 пояснив, що він знає відповідача, який працював у відповідача водієм. Скільки часу позивач працював на відповідача не знає. Знає, що автомобіль НОМЕР_3 у 2016 році потрапив у ДТП в іншому місті. За кермом вказаного автомобіля був відповідач. Чи використовувався причеп позивачем після ДТП він не знає. Автомобіль був побитий, зараз відремонтований. Після ДТП причеп зберігався на вулиці, скільки простояв не знає. Зазначив, що своїм автомобілем не витаскував автомобіль, на якому їздив позивач у 2017 році.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача їх представників, допитавши свідка та експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно із постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.08.2016 року у справі № 487/3831/16-п, 23.07.2016 року о 04 год. 00 хв. ОСОБА_3 керуючи т/з «SCANIA 113A TRAILORS 383» д.н.з. НОМЕР_4, АХ5599ХХ в м. Миколаєві по вул. Заводська на території ДП «Адміністрація морських портів України», був не уважним не врахував дорожньої обстановки та не слідкував за її зміною, не обрав безпечної швидкості руху та дистанції в наслідок чого допустив зіткнення з рухаючимся по переду в попутному напрямку транспортним засобом «SCANIA 113R; METACO SD 334», д.н.з. НОМЕР_5, АН9232ХР під керуванням водія ОСОБА_5, в наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначеною постановою суду від 15.08.2016 року ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. (а.с. 5).

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвалу або постанову суду, лише з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля НОМЕР_6 (а.с.7).

Довіреністю від 27.08.2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8, ОСОБА_9 уповноважено ОСОБА_1 керувати та розпоряджатись належним йому на підставі: свідоцтва про реєстрацію ТЗ РСА №460986, напівпричепом «SREM», модель TRAILOR S 383, випуску 1990 року, шасі №VFNS383ELL1L17650, тип ТЗ Н/Причіп бортовий Е, реєстраційний №5599ХХ, що стоїть на обліку у МРЕВ м. Харкова (а.с. 6).

Згідно із вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно із роз'ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.04.2017 року по даній справі призначена судова автомобільно товарознавча експертиза (а.с. 59).

Згідно висновку експерта №Д22/05/17 від 25.09.2017 року загальна сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_6 ОСОБА_1, внаслідок ДТП, що мала місце 23.07.2016 року, станом на момент ДТП (23.07.2016 року) становить 45629,94 грн. Вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля, станом на момент ДТП (23.06.2016 року) становить 120848,12 грн. Загальна сума матеріальної шкоди, завданої власнику напівпричепа марки «TRAILOR S 383», р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_1, внаслідок ДТП, що мала місце 23.07.2016 року, станом на ДТП (23.07.2016 року) становить 8766,16 грн. Вартість відновлюваного ремонту зазначеного напівпричепа, станом на момент ДТП (23.06.2016 року) становить 24245,26 грн. (а.с. 98-109).

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року. Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Судом встановлено, що відповідач при ДТП керував транспортним засобом належним позивачеві без доручення, але на підставі документів, а саме посвідчення водія, що не оспорюється сторонами у справі.

Таким чином, позивач має право на відшкодування заподіяної йому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача матеріальної шкоди, яка завдана пошкодженням у ДТП його автомобіля та причепу в розмірі 54396,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, закон не покладає на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати в суді факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що в наслідок ДТП, яке мале місце 23.07.2016 року, був пошкоджений напівпричіп «TRAILOR S 383», р.н. НОМЕР_2.

Дослідженими у судовому засіданні доказами, не спростовано пояснення відповідача, що напівпричіп «TRAILOR S 383», р.н. НОМЕР_2, використовувався позивачем після скоєного ДТП (тобто після 23.07.2016 року).

Тому суд, не вбачає підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню шкоди завданої позивачу пошкодженням напівпричепу «TRAILOR S 383», р.н. НОМЕР_2 .

За вказаних підстав, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути 45629,94 гривень матеріальної шкоди завданої пошкодженням автомобіля НОМЕР_6, внаслідок ДТП, що мала місце 23.07.2016 року, станом на момент ДТП (23.07.2016 року).

Щодо відшкодування неодержаних доходів (утраченої вигоди).

Згідно позовних вимог позивачем зазначено, що він займаючись підприємницькою діяльністю за шість передуючих ДТП місяців отримав дохід у розмірі 113535,00 грн.За наслідком ДТП він втратив можливість використовувати належний йому автотранспортний засіб. У звязку із чим за чотири місяці, які він вважає простоєм його приватного підприємства, упущена вигода становить 75690,00 грн.

Так, згідно з положеннями ч.1, п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача.

Однак позивачем в суді не доведено наявності в нього упущеної вигоди та її розміру.

Пред'явлення вимоги про вiдшкодування неодержаних доходiв (упущеної вигоди) покладає на особу обов'язок довести, що цi доходи (вигода) не є абстрактними.

Позивач повинен довести також, що вiн мiг i повинен був отримати визначені доходи, i тiльки неправомiрнi дiї вiдповiдача стали єдиною i достатньою причиною, яка позбавила його можливостi отримати дохід.

Жодних належних та допустимих доказів того, що позивач міг отримати дохід від підприємницької діяльності після ДТП позивачем не подано. Розрахунок упущеної вигоди, зроблений позивачем, базується на довідці від 21.10.2016 року №17254/10/1304 про доходи за 1 півріччя 2016 року (а.с.9). Проте в даній довідці не міститься інформації про джерело доходу, а саме від експлуатації автомобіля НОМЕР_3 та причепом TRAILOR S 383 д.н. НОМЕР_2.

За таких обставин в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді неодержаних доходів у розмірі 75690,00 грн. слід відмовити.

Крім цього, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що у результаті ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, проте визначений позивачем розмір моральної шкоди є недоведеним. Суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1500 гривень.

Оскільки позов задоволено частково, судові витрати слід присудити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, а саме у розмірі 959 гривень 80 коп., та стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166,1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 45 629 (сорок пять тисяч шістсот двадцять девять) грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 (одну тисячу пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, в рахунок відшкодування судових витрат 959 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.05.2018.

Суддя Н.Г. Гринь