РІШЕННЯ

Іменем України

29.10.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного Житлово-комунального Підприємства Державного Концерну «ЛОРТА», Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», ОСОБА_2 з участю третьої особи: Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання ордера на житлове приміщення недійсним та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до Державного Житлово-комунального Підприємства Державного Концерну «ЛОРТА», Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», ОСОБА_2, про визнання недійсним ордера №642 виданого 05.07.2000 р. ДК «ЛОРТА» ОСОБА_2 та зобовязання Франківського районного відділу у м. Львові Державної міграційної служби України у Львівській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку по адресу Львів, вул. Пулюя, 32/525.

Свою позовну заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що 05.07.2000 р. ДК «ЛОРТА» було видано ордер №642 на право на зайняття двох кімнат житловою площею 28 кв.м. на імя гр. ОСОБА_2 та її чоловіка гр. ОСОБА_3. 21.09.1998 року Міністерство Промислової політики України надало згоду ДК «Лорта» на зміну статусу гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Пулюя, 32 з гуртожитку для проживання одиноких громадян на гуртожиток для проживання сімей без проведення реконструкції приміщень типової блочної забудови. Відповідно до Висновку міжвідомчої комісії Франківської РДА ЛМР (Протокол №29 від 03.08.1999 р.) комісія погодила зміну статусу гуртожитку без виконання перепланування приміщень. 23.09.1999 року директор Департаменту житлового господарства розглянув клопотання ДЖКП «Лорта», враховуючи рекомендацію громадської комісії з житлових питань від 25.08.1999 р. та на підставі висновків міжвідомчої комісії Франківського району від 03.08.1999 р., погодження самостійної державної пожежної частини №8 Франківського району м. Львова від 29.09.1998 р. та санепідемстанції Франківського району м. Львова від 08.07.1998 р., видав наказ про дозвіл ДЖКП «Лорта» використовувати приміщення гуртожитку по вул. Пулюя, 32 як гуртожиток для проживання сімей. Однак, в порушення вимог міжвідомчої комісії, Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, Міністерства промислової політики України, ДЖКП «Лорта» розробило проектні пропозиції перепланування гуртожитку під житловий будинок у яких передбачено ліквідувати кухні спільного користування громадян з переплануванням їх у житлові квартири, які на підставі витягу з протоколів спільних засідань адміністрації і профкому ДК «Лорта» (№2 від 26.01.1999 р. №№ 47, 55 від 14.03.2000 р., №60 від 27.06.2000 р., №62 від 18.07.2000 р.) були виділені працівникам ДК «Лорта». Згідно Примірного Положення про гуртожитки, затвердженого Постановою РМ УРСР від 03.06.1986 року №208 та ст. 58, 128-131 кодексу житлова площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи та організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянину спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Ордер може бути виданий лише на вільну житлову площу. Відповідно до ст. 4 Кодексу житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України утворюють житловий фонд. До житлового фонду не входять нежитлові приміщення в житлових будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Крім того, згідно Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку»: житлові приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них, а допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, ладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Враховуючи наведене, спірні приміщення - кухня та комора не являються житловими приміщеннями та відносяться до допоміжних приміщень, якими користувалися й інші мешканці гуртожитку, в тому числі і ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Відтак, власником ДЖКП ДК «ЛОРТА» неправомірно видано ордер на заняття цих приміщень, оскільки на момент передачі ці приміщення не були житловими та використовувалися іншими мешканцями гуртожитку, а відтак власником порушено норму про надання ордеру лише на вільну житлову площу. Ордер дійсний протягом 30 днів. Таким чином гр. ОСОБА_2 неправомірно видано ордер на кухню і комору, оскільки ці приміщення є нежитловими а допоміжним, якими також користувались і інші мешканці гуртожитку, обмежуючи та порушуючи також і їхні права та законні інтереси. Також гр. ОСОБА_2 повинна була здати ордер, однак нею в порушення вимог законодавства не було здано ордер до житлово-експлуатаційної організації, а також пропущено 30-ти денний термін чинності ордера. Враховуючи вище викладені факти звертає увагу суду на те, що ордер видано ОСОБА_2 на нежилі приміщення /кладова, кухня/, які не відповідають санітарним та технічним вимогам, що в свою чергу унеможливлює її проживання в них. ОСОБА_2 також повинна бути знята з реєстраційного обліку, оскільки її реєстрація в нежилому приміщенні є незаконною. На основі вищевикладеного просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні, викладеним у фабулі позовної заяви. Просять позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні проти позову заперечили; такими подано до суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких вважають предявлений позов необґрунтованим та безпідставним, а наведені твердження позивача неспроможними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, не обґрунтовуються належними й допустимими доказами. Вважають, що підстав для висновків, до котрих прийшов позивач, не вбачається. Відтак, просять відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник Львівської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на квартирному обліку у ДП «Львівський державний завод "ЛОРТА"» із 1983 року.

У 1999 році на підставі клопотання ДК ЛОРТА гуртожитку на вул. І. Пулюя, 32 було надано статус гуртожитку для проживання сімей та відповідно до наказу департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 23.09.1999 ДЖКП ДК ЛОРТА провело заселення приміщень гуртожитку для проживання сімей.

Згідно рішення спільного засідання адміністрації та профкомітету ДК ЛОРТА від 27.06.2000 року (витяг з протоколу №60) вирішено виділити в сімейному гуртожитку на вул. Пулюя, 32 кухню і комору для переобладнання на житлову квартиру для проживання ОСОБА_2 і її сім'ї.

На підставі зазначеного рішення 05.07.2000 року ДК ЛОРТА видано ОСОБА_2 ордер №642 на право зайняття у відомчому гуртожитку двох кімнат житловою площею 28 кв.м. в квартирі №515 за адресою: м. Львів, вул. Пулюя, 32 із сімєю з 2-х чоловік: вона, ОСОБА_2, та її чоловік, ОСОБА_3.

08.10.2010 р. ОСОБА_3 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 19.10.2010 року зроблено відповідний актовий запис за №5275, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №230295, виданим 19.10.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2013 року у справі №465/7895/13-ц, котре залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09.10.2014 року та набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, житловим приміщенням №515 в будинку №32 по вул. Пулюя в м. Львові. На виконання зазначеного рішення Франківським районним судом м. Львова 20.11.2014 року видано два виконавчі листи щодо боржників у виконавчому провадженні ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.11.2016 року у справі №465/1177/15-ц, котре залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.02.2017 року та набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задоволено. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з житлового приміщення №515 в будинку №32 по вул. Пулюя в м. Львові. Зобовязано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звільнити від належних їм речей житлове приміщення №515 в будинку №32 по вул. Пулюя в м. Львові. Вселено ОСОБА_2 в житлове приміщення №515 в будинку №32 по вул. Пулюя в м. Львові. На виконання зазначеного рішення Франківським районним судом м. Львова 03.03.2017 року видано два виконавчі листи щодо боржників у виконавчому провадженні ОСОБА_1 та ОСОБА_4

У «Правових позиціях щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» Верховного Суду України від 26.05.2001 року розяснено, що у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання.

Таким чином, надання жилого приміщення, з часу якого виникає право на це приміщення, законодавцем повязується саме зі спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 128 ЖК України, житлова площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянину спеціальний ордер, який являється єдиною підставою для вселення в надане приміщення (ст. 129 ЖК України).

Судом установлено, що житлове приміщення (/квартира) із двох кімнат житловою площею 28 кв.м. у будинку №32 по вул. Пулюя в м. Львові була надана ОСОБА_2 на підставі рішення спільного засідання адміністрації та профкомітету ДК ЛОРТА від 27.06.2000 року, відтак, у вказаної особи виникло право на зазначене жиле приміщення. Така сплачувала та сплачує за надання житлово-комунальних послуг.

Національним стандартом №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року №1442, передбачено, що приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, Додатку Б (обовязкового) ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення, затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 року №80 та котрим надано чинності наказом Держбуду України від 28.09.2005 року №175, допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним обєктом нерухомого майна. Відповідно до п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09.11.2011 року у справі №1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

З наведеного вбачається, що Законом встановлено визначальний критерій для віднесення приміщень до допоміжних, а саме функціональне призначення цих приміщень для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

На переконання суду, позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що спірне приміщення №515 (котре надане відповідачу ОСОБА_2М.) цільово/функціонально призначено для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, що вказане приміщення являлося чи являється допоміжним приміщенням жилого блоку №511 по вул. Пулюя, 32 у м. Львові, котрий займають ОСОБА_1 і ОСОБА_4 У плані технічного паспорта на жилий блок №511, складеному ФОП ОСОБА_6 та долученому позивачем до матеріалів справи, графічне позначення спірних приміщень відсутнє. Також позивачем жодним чином не доведено, що вказане спірне приміщення перебувало чи перебуває у користуванні інших мешканців будинку. Жодних висновків будівельно-технічної експертизи щодо встановлення функціонального призначення спірних приміщень (чи належать вказані приміщення до житлових / допоміжних?) суду позивачем представлено не було.

Також відповідно до чинних будівельних норм спірне приміщення не може бути віднесене до нежитлових.

А відтак, твердження позивача в цій частині видаються необґрунтованими й безпідставними та не можуть судом прийматися до уваги.

Ордер - правоустановчий документ індивідуального характеру, що є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сімєю у жиле приміщення.

У члена сімї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у звязку із зазначенням в ордері, а не із вселенням у це приміщення. Тому в разі невселення у приміщення без поважних причин у строки, передбачені ст. 71 ЖК, особа визнається судом такою, що втратила право на користування наданим на сімю жилим приміщенням, а не такою, що не набула цього права.

Невселення відповідача ОСОБА_2 повязане із поважними причинами (обєктивним фактором) чинення такій неправомірних, як про те встановлено у зазначених судових рішеннях, перешкод із боку позивача ОСОБА_1 У ОСОБА_2 виникло право на користування приміщенням №515 по вул. Пулюя, 32 у м. Львові у звязку із зазначенням у ордері №642, виданому 05.07.2000 року, така не може бути визнана судом особою, що втратила право на користування вказаним жилим приміщенням.

Тому твердження позивача у зазначеній частині судом не приймаються до уваги.

Відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Таким чином, надавши юридичну кваліфікацію правовідносинам сторін та визначивши правову норму, яка регулює ці правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання виданого ордера недійсним.

Стаття 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує особі окрім інших прав право на повагу до її житла.

Ст. 30 Конституції України проголошено принцип недоторканості житла. Юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об'єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Конституцію України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла.

Відтак, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного Житлово-комунального Підприємства Державного Концерну «ЛОРТА», Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», ОСОБА_2 з участю третьої особи: Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання ордера на житлове приміщення недійсним та зняття з реєстраційного обліку,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Ванівський Ю.М.