ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2990/18 Номер провадження 22-ц/814/209/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Хіль Л.М.

Розглянула в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Миронець О.К. від 14 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ГУ ПФУ в Полтавській області про встановлення факту перебування на утриманні, в якому просила встановити факт її перебування на утриманні годувальника свого чоловіка ОСОБА_3, який помер 14.03.2018 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що після смерті останнього, який за життя отримував пенсію в значно більшому розмірі ніж вона і на утриманні якого вона як непрацездатна особа фактично перебувала, звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника. Натомість управління направило їй листа, в якому повідомило про неможливість оформлення даної пенсії з огляду на відсутність довідки про реєстрацію одного з годувальником місця проживання за однією адресою та рекомендувало для вирішення вказаного питання звернутися до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення вмотивоване недоведеністю з боку заявника факту її знаходження на утриманні померлого годувальника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог в повному обсязі.

Зокрема вважає помилковим висновок суду щодо відсутності належних доказів стосовно факту спільного проживання з чоловіком та перебування в нього на утриманні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 06.07.1970 року зареєстровано шлюб між Романчук (після шлюбу-Александрова) В.А. та ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про смерть серія І-КЕ №370639 ОСОБА_3 помер 15.03.2018 року.

З довідки від 28.03.2018 року, виданої ТОВ «Житлорембудсервіс» вбачається, що ОСОБА_3 до 14.03.2018 року був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту ТОВ «Житлорембудсервіс» позивач ОСОБА_2 проживала з 2007 року разом з чоловіком ОСОБА_3 за вищевказаною адресою.

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником будинку за адресою м. Кременчук, провулок Маршала Рокосовського, 18 є ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Кременчуцького обєднаного управління ПФУ та отримує пенсію за віком, розмір якої з листопада 2017 року по квітень 2018 року становив 1373 грн.

За життя, її чоловік ОСОБА_3 отримував пенсію за вислугу років в розмірі 3607,99 грн.

Після смерті чоловіка позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Полтавській області з заявою про призначення пенсії, на що отримала відповідь про неможливість призначення пенсії в разі втрати годувальника непрацездатним членом сімї, оскільки відсутня довідка про реєстрацію місця проживання разом з годувальником однією сімєю. Одночасно, розяснено, що в разі неможливості надати таку довідку факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється в судовому порядку.

Таким чином, саме відсутність довідки про спільну реєстрацію місця проживання заявника та її чоловіка як необхідного документу для оформлення вищевказаної пенсії стала підставою для звернення до суду з позовом про перебування позивача на утриманні померлого годувальника (чоловіка).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку щодо відсутності доказів перебування позивача на утриманні чоловіка.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування особи на утриманні.

Згідно розяснень викладених в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ч. 1, п. б ч.4 ст. 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю;

За змістом наведених норм, факт визнання членів сімї померлого такими, що перебували на його утриманні залежить від факту отримання ними допомоги, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї.

В розумінні закону, ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

В даному випадку, матеріалами справи доводиться, що позивач ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 проживали однією сімєю за адресою - м. Кременчук, провулок Маршала Рокосовского, 18 у власному будинку .

За життя чоловік позивача ОСОБА_3 як колишній військовий отримував пенсію в розмірі 3607,99 грн., яка більш ніж в 2,5 рази перевищувала розмір отримуваної пенсії його дружини ОСОБА_2, яка становила 1373 грн.

На момент смерті свого чоловіка позивач отримувала пенсію на рівні прожиткового мінімуму, який згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становив 1373 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що саме пенсія чоловіка була основним та постійним засобом існування сімї, а відтак слугувала його дружині основоположним і систематичним джерелом грошової допомогою зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обовязок по її утриманню.

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, помилково застосував до них положення ст. 75 СК України, які взагалі жодного відношення до даної справи не мають, оскільки урегульовують питання взаємних обовязків по утриманню між собою чоловіка та дружини (право на аліменти), внаслідок чого дійшов невірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про встановлення факту перебування на утриманні задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні годувальника ОСОБА_4, який помер 14.03.2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 листопада 2018 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Хіль Л.М.