Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 404/4285/15-ц
№ провадження 22-ц/781/398/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Кіселик С. А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.03.2018 року Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-Кіселика С.А.( суддя доповідач);

суддів: Голованя А.М., Чельник О.І.,

секретар судового засідання - Гончар В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відео конференції, в місті Кропивницькому, цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 листопада 2017 року, у цивільній справі за позовом керівника Кіровоградської міської прокуратури в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року В.о. прокурора м. Кіровограда звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Кіровоградської міської ради № 685 від 17.06.2008 року «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою в АДРЕСА_1» погоджено місце розташування та надано громадянам м. Кіровограда згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно з додатком (в кількості 9 осіб).

Так, згідно пункту 2 додатку, згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м. у власність надано ОСОБА_2.

В подальшому пунктом 7 рішення Кіровоградської міської ради від 27.08.2009 № 2421 «Про передачу безоплатно, у власність, земельних ділянок в АДРЕСА_1», затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1000 кв.м., в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки. Пунктом 8 рішення вказану земельні ділянку передано у власність.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 16.06.2010 р. щодо земельної ділянки площею 1000,00 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером НОМЕР_2, державний акт зареєстровано 08.10.2009 року.

Пункти 7,8 рішення Кіровоградської міської ради від 27.08.2009 № 2421 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок в АДРЕСА_1» в частині затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_2 суперечить нормам чинного на той час законодавства, оскільки втратило чинності рішення органу місцевого самоврядування яким надано згоду на розроблення проекту землеустрою, проект землеустрою щодо відведення у власність відповідачу земельної ділянки не розроблявся, оскільки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження відбувалося одним рішенням Кіровоградської міської ради. Також, спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та є прибережною захисною смугою р. Інгул, а тому не могла бути передана у приватну власність.

Просив визнати недійсними пункти 7,8 рішення Кіровоградської міської ради від 27.08.2009 № 2421 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок в АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 36; зобов'язати ОСОБА_2 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1000,00 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_2, нормативна грошова оцінка якої становить 720 757,17 грн., що розташована в районі АДРЕСА_1.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2016 р. залучено до участі у справі правонаступника позивача В.о. прокурора м. Кіровограда - керівника Кіровоградської місцевої прокуратури.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.07.2016 року позов керівника Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку - задоволено.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, задоволено. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.07.2016 року скасовано та призначено справу до розгляду.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 листопада 2017 року у задоволенні позовної заяви керівника Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник прокурора Кіровоградської області звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі зазначив, що рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи справу в межах визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу із рішення Кіровоградської міської ради № 685 від 17 червня 2008 року «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою в АДРЕСА_1» надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови, які перебувають у запасі в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно з додатком (в кількості 9 осіб) (а.с. 11).

Пунктами 7,8 рішення Кіровоградської міської ради від 27.08.2009 року № 2421 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок в АДРЕСА_1» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 1000,0 кв.м. в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки (в кількості 9 осіб) (а.с. 12). У зв'язку з цим, ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність.

На підставі вказаного рішення Кіровоградської міської ради ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 1000,00 кв. м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 13).

Встановлені судом обставини сторонами не оспорюються.

Дослідивши надані сторонами докази суд першої інстанції дійшов висновку, що передача земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_2 відбулась із порушенням чинного на час його прийняття законодавства.

Такий висновок суду сторонами не оскаржується.

В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду і відмічає, що прокурор протягом 2009-2015 років був наділений правом проводити перевірки будь-яких рішень Кіровоградської міської ради, а також контролюючих органів, які відповідають про погодження отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок.

Судом зроблено висновок, що прокурор міг дізнатись про порушення прав держави, на захист яких подано позов, одразу після винесення оскаржуваного рішення міської ради та передачі земельної ділянки відповідачеві, тому судом не взято до уваги посилання прокурора про те, що про вказані рішення стало відомо лише після проведення перевірки в травні 2015 року.

Крім того, колегія суддів відмічає, що згідно зі ст.ст.1,19,20 Закону України «Про прокуратуру», (в редакції на час виникнення спірних правовідносин і до 14 жовтня 2014 року), прокурор зобов'язаний був здійснювати нагляд за додержанням і застосуванням законів, на що мав відповідні повноваження.

Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року визначено органи, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Так, згідно ч.1 ст.6 вказаного Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Держава, як суб'єкт земельних правовідносин, на момент прийняття оспорюваних рішень, мала необхідні повноваження і можливості щодо здійснення контролю за дотриманням порядку передачі земельних ділянок у власність чи надання у користування, тобто могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно ст.22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України та Конституційного Суду України, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів, як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава, в особі її органів як суб'єктів владних повноважень, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-3029цс15 від 08.06.2016 року.

Отже, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності щодо заявлених позивачем вимог є обґрунтованим та правомірним. Доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Як роз'яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відповідность рішення суду нормам матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення тільки на підставі встановленій статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 19 березня 2018 року.

Головуючий суддя: С.А.Кіселик

Судді: А.М. Головань

О.І. Чельник