Справа № 310/8571/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2017 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні капітальним гаражем, який розташований на території гаражного колективу «Орбіта» в м. Бердянськ по вул. Морозова, 29а, та якому присвоєний № 181, шляхом зобовязання відповідача надати вільний доступ до гаражу та ключі від нього.

В позові зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.10.1971 року по 15.02.2007 року. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 17.10.1995 року № 589 їй було надано дозвіл на розміщення капітального гаражу на земельній ділянці у м. Бердянськ по вул. Морозова, 29-а. У 1996 році на виділеній земельній ділянці вона з ОСОБА_5 побудували капітальний гараж, але не ввели його в експлуатацію. Членом гаражного колективу «Орбіта», в якому розташований гараж, був її колишній чоловік. Сама вона членство в ГК не оформлювала, оскільки з ОСОБА_5 були однією сімєю. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.09.2016 року № 310/42/16-ц визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 капітальний гараж, добудований, але не зданий в експлуатацію, розташований на території гаражного колективу «Орбіта» в м. Бердянськ по вул. Морозова, 29-а, № 181. Вказує, що згодом ОСОБА_5 своєю часткою у праві власності на гараж розпорядився та передав її відповідачу, вийшовши з членів ГК «Орбіта», а ОСОБА_3 вступила замість нього в члени цього ГК.

Вважає, що оскільки свою частку у праві власності на гараж не відчужувала ОСОБА_3, то є співвласником спірного гаражу. Оскільки відповідач чинить перешкоди їй у користуванні гаражем: змінює замки на воротах гаражу та не дає до нього доступу, вважає, що порушуються її права як власника, і тому звертається із вказаним позовом.

02.02.2018 року до суду надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач не є власником спірного майна. Вказує, що наявність самого по собі рішення суду про визнання гаражу спільною сумісною власністю подружжя не свідчить про наявність у позивача права власності на ? частку спірного майна, а лише визначає правове становище гаражу. Посилається на ст.ст. 70, 71 СК України та вказує, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставини, що мають істотне значення. При поділі майна в натурі неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зазначає, що правовстановлюючі документи на гараж, оформлені на позивача - відсутні, договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про поділ гаражу відсутній, рішення суду про поділ гаражу або про визнання права власності на визначені судом частки кожного співвласника у спільному майні відсутні, а тому вважає, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту права власності. Зазначає також, що гараж був проданий як обєкт, що не введений в експлуатацію, а тому згода на його продаж від позивача була не потрібна, оскільки у випадку, коли один із співвласників учинив правочин щодо розпорядження майном, на укладення якого не потрібна нотаріально посвідчена згода другого з подружжя, то вважається, що він укладений за згодою обох (усно), а інший співвласник має право вимоги на грошову компенсацію своєї частки у майні.

14.02.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на ст.368 ЦК України, відповідно до якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, куди зокрема відноситься і майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважає, що відповідач не набула права на спірне майно, оскільки позивач не надавала своєї згоди на продаж матеріалів, які були використані в процесі його будівництва, власником яких вона є на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 20.09.2016 року № 310/42/16-ц.

06.03.2018 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач посилається на те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, оскільки спірне майно визнано рішенням суду обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 лише у 2016 році, а отже правочини, щодо розпорядження майном, укладені до цієї дати є законними, доки їх правомірність не оскаржено у судовому порядку. Звернула увагу на суперечність вимог позивача щодо предмету спору: у користуванні чим саме позивач просить усунути перешкоди (гаражем чи будівельними матеріалами) та на відсутність правовстановлюючих документів на гараж (чи будівельні матеріали) чи його частину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, суду пояснили, що ніякої домовленості між колишнім подружжям про поділ майна після розірвання шлюбу не було, згоди на розпорядження спільним сумісним майном позивач не надавала. Вказала, що ОСОБА_5 не працював в період будування гаражу, а отже вона будувала його за власні кошти. Рішенням Бердянського міськрайсуду від 20.09.2016 р. спірний капітальний гараж визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що є підставою для усунення перешкод з боку відповідача ОСОБА_3 у користуванні позивачем даним гаражем.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відзив, зазначивши, що відповідач є добросовісним набувачем гаражу, що також підтверджується рішенням Бердянського міськрайсуду від 21.10.2015 р. та позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, оскільки між ним та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу було досягнуто домовленість про те, що гараж залишається у його власності, яким він відповідно і розпорядився.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 був членом гаражного кооперативу «Орбіта» і був власником гаражу № 181, який розташований на території кооперативу, а 02.12.2013 року у паспорті на гараж № 181 було зроблено відмітку про заміну власника гаража на ОСОБА_3, яка з цього часу сплачує до кооперативу відповідні внески та прийнята в члени ГК "Орбіта", що підтверджується копією паспорту на гараж ГК "Орбіта" та довідкою ГК "Орбіта" № 2 від 01.02.2018 р. (а.с.44, 45).

Згідно копії розписки від 02.12.2013 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 в рахунок придбання гаражу № 181 в гаражному колективі «Орбіта» грошові кошти в сумі 6 500 доларів США, у звязку з чим право власності на вказаний гараж перейшло до ОСОБА_3 (а.с. 43).

Відповідно до статей 1.2, 1.5, 1.6 Статуту гаражного колективу «Орбіта» гаражний колектив є первинною організацією Бердянської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, підпорядкована та підзвітна їй. Гаражний колектив створюється з метою надання допомоги членам цієї спілки у збереженні власних транспортних засобів громадян. Гаражний колектив створений на базі металевих та капітальних боксових гаражів, побудованих індивідуальним засобом на особисті збереження членами товариства, на земельній ділянці, яка виділена Всеукраїнській спілці автомобілістів рішенням виконкому Бердянської міської ради № 252 від 02 липня 1981 року та № 333 від 06 вересня 1984 року Бердянської ради народних депутатів. У статті 3.4 Статуту також зазначено, що боксові гаражі є приватною власністю членів кооперативу (а.с.98-101).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10.2015 року № 310/2647/15-ц усунено ОСОБА_3 перешкоди у користуванні гаражем № 181 у гаражному колективі «Орбіта», який розташований по вул. Морозова, 29А в м. Бердянськ шляхом зобовязання ОСОБА_6 звільнити гараж, надати до нього вільний доступ та ключі від гаражу, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2015 р. залишено без змін (а.с. 47).

Зазначеними рішенням та ухвалою судів встановлено, що ОСОБА_5 був членом гаражного кооперативу «Орбіта» і являвся власником гаража № 181, який розташований на території кооперативу та 02.12.2013 року відповідач придбала у ОСОБА_5 гараж № 181, який знаходиться в гаражному кооперативі "Орбіта" в м. Бердянську за суму, еквівалентну 6500 доларів США, а продавець передав їй ключі від гаражу, ОСОБА_5 подав заяву голові ГК "Орбіта", що передає належний йому гараж № 181 ОСОБА_7 та вона звернулася до голови ГК "Орбіта" з заявою про приняття її у члени кооперативу. Цією датою у паспорті на гараж № 181 було зроблено відмітку про заміну власника гаража на ОСОБА_3, яка з цього часу сплачує до кооперативу відповідні внески. Також, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.09.2016 року № 310/42/16-ц, яке набрало законної сили 01.10.2016 року, визнано капітальний гараж, добудований, але не зданий в експлуатацію, розташований на території гаражного колективу «Орбіта» в м. Бердянськ по вул. Морозова, 29-а, та якому присвоєний номер 181, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 3-4).

Звертаючись до суду із даним позовом до ОСОБА_3, позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні саме цілим гаражем, тоді як з позовних вимог та її пояснень в судовому засіданні, вбачається що ОСОБА_1 вказує на те, що гараж є спільною сумісною власністю її та колишнього чоловіка та зазначає, що своєю часткою гаражу вона не розпоряджалася.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України, ч.1 ст. 13 ЦПК України).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час відповідач по справі є належним користувачем гаражу № 181 ГК "Орбіта", рішення суду про визнання спірного гаражу спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 визначає його правовий режим та не дає підстав для задоволення заявлених до відповідача вимог, таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права, заявлені вимоги свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-83, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні майном, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_8