Дата документу 12.04.2018
Справа № 501/404/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

за участю секретаря - Левицької А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітнього онука ОСОБА_2

до

відповідача: ОСОБА_3

третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чорноморської міської ради

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав

учасники справи - не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою в інтересах малолітнього ОСОБА_2 (третя особа - орган опіки та піклування в особі Чорноморської міської ради Одеської області) про позбавлення батьківських прав.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.Відповідач з сином не проживає з 2006 року, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не піклується про здоров'я сина, його фізичний та духовний розвиток, не відвідує сина, ні разу не привітав з днем народження та іншими святами, у зв'язку із чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина.

3. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився, надав заяви (а.с. 13, 50), в яких визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи за його відсутності.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач та представник третьої особи надали до суду заяви про розгляд справи по суті без їх участі, просили проводити судове засідання без їхньої участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

6. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав (див. пункти 3-4), таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

7. Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_2, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

8. Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради як органу опіки та піклування, №1-17-192 від 28 березня 2018 року (а.с. 41-42), доцільно позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

V. Оцінка Суду.

А. Щодо позбавлення батьківських прав.

9. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК України: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

10. Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції).

11. Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

12. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

13. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач життям дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною належного виховання, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказані обставини, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав.

14. Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

15. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України».

16. Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення як найкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

В ситуації, що розглядається розлучення відповідача з дитиною відблося за ініціативи відповідача, який жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною. За таких обставин, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов'язків. В свою чергу ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з батьком, надав згоду на позбавлення батьківських прав відповідача і призначення опікуном дідуся ОСОБА_1.

Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною не зміняться, тому що вони тривалий час разом не проживають.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини .

Отже, Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини.

17. Крім того, Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьком склались таким чином, що син протягом більшого періоду свого життя проживає окремо від батька, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини).

18. Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з ним не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною.

Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169).

19. В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини».

Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче судове засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так змінити своє відношення до виховання дитини.

20. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільно- процесуального кодексу України, Суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітнього онука ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Іллічівський міський суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2018 р.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко