Справа 378/758/16-ц Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження22-ц/780/842/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 46 15.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, треті особи без самостійних вимог - відділ Держгеокадастру у Ставищенському районі Київської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та визнання рішення сільської ради і державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2500 га, надану для обслуговування житлового будинку, надвірних господарських будівель і споруд, та земельною ділянкою площею 0,2800 га, надану для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області № 729-06 від 15 травня 2015 року та рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області № 730-06 від 15 травня 2015 року шляхом знесення встановленого відповідачем паркану з колючим дротом по усій лінії межі суміжного землекористування довжиною 36 м, який встановлений на належній їй земельній ділянці і на даний час знаходиться на належній відповідачу ОСОБА_3 земельній ділянці площею 0,4450 га, наданій йому для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на землю за № 9, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2; визнати недійсними рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області № 454-05 від 18 січня 2008 року про надання відповідачеві ОСОБА_3. дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки та рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району № 871-05 від 10 жовтня 2008 року про передачу відповідачу ОСОБА_3 земельних ділянок у власність, а також визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на ім'я відповідача ОСОБА_3: НОМЕР_1, зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 59 на земельну ділянку площею 0,4450 га, надану для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2) та на земельну ділянку площею 0,2500 га, надану для обслуговування житлового будинку та надвірних господарських будівель і споруд, НОМЕР_3, зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 58 (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4), що розташовані по провулку Клубному, 48 в с. Розкішна Ставищенського району Київської області.

Обгрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_2 посилалась на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.06.1989 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 431 та Договору даріння однієї другої частини жилого будинку від 17.10.1989 року вона є власником житлового будинку, надвірних господарських будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_1 20.02.1997 року для обслуговування житлового будинку, надвірних господарських будівель і споруд згідно рішення 9 сесії 22 скликання Розкішнянської сільської Ради народних депутатів Ставищенського району Київської області «Про передачу у приватну власність земельних ділянок жителям села» їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,30 га, а рішенням № 59 від 18.07.2001 року виконавчого комітету Розкішнянської сільської ради - передано у постійне користування земельну ділянку розміром 0,28 га на розширення підсобного господарства.

08.04.2015 року позивачка звернулася до сільського голови с. Розкішна з заявою щодо вирішення виниклого земельного спору з приводу встановлення порушеної твердої межі суміжного землекористування між належною їй земельною ділянкою та земельною ділянкою суміжного землекористувача - відповідача ОСОБА_3, оскільки в результаті довготривалого безперервного обробітку землі відбулося значне зміщення межі земельної ділянки ОСОБА_3 на територію належної їй земельної ділянки. Проте, для вирішення даного спору позивачу було запропоновано звернутися до суду. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 порушив тверді межові знаки як власної земельної ділянки, так і належної їй земельної ділянки, оскільки захопив незаконно смугу належної їй земельної ділянки шириною 2,08 м і довжиною 36 м, та незаконно встановив на ній паркан з колючим дротом. Рішеннями Розкішнянської сільської ради від 15.05.2015 року позивачці ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,28 га для ведення особистого селянського господарства, після чого позивачка звернулася до землевпорядної організації з метою проведення робіт із землеустрою.

Під час проведення обмірів земельних ділянок було виявлено взаємний перетин (накладання) належної позивачці ділянки із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером: НОМЕР_5, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, в зв'язку з чим третя особа по справі ФОП ОСОБА_4 не зміг провести геодезичні та камеральні роботи з розроблення проекту землеустрою. Неможливість закінчення виготовлення проектів землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на належні позивачці земельні ділянки та присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам унеможливила реєстрацію права власності на земельні ділянки та присвоєння їм кадастрових номерів. Крім того, позивач посилалась на те, що під час розробки землевпорядною організацією відповідачу ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою, з нею не було підписано Акту встановлення та погодження меж суміжного землекористування.

В червні 2015 року відповідач ОСОБА_3, власник суміжної земельної ділянки, самоправно встановив дерев»яний паркан з колючим дротом на належній позивачу ОСОБА_2 земельній ділянці, захопивши частину земельної ділянки шириною 2,08 м. та довжиною 36 м., чим порушив права позивача, що і стало причиною звернення останньої до суду з даним позовом.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилалась на наявний в справі висновок експерта №СЕ-1701-1-797.16 від 19.06.2017 року, який ґрунтується на точних наукових розрахунках та переконливо підтверджує підстави її позовних вимог, і який безпідставно не взятий до уваги судом при ухваленні рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_3, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, до суду не з»явився, надіславши заяву про перенесення розгляду справи в зв»язку з хворобою, в задоволенні якої апеляційним судом було відмовлено з підстав ненадання доказів поважності зазначеної у заяві причини перенесення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.06.1989 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 431 та Договору даріння однієї другої частини жилого будинку від 17.10.1989 року позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, надвірних господарських будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_1 (том 1, а.с.164-165).

З архівного витягу архівного сектору Ставищенської районної державної адміністрації Київської області від 25.09.2017 року (том 2, а.с.61) вбачається, що згідно рішення 9 сесії 22 скликання Розкішнянської сільської Ради народних депутатів Ставищенського району Київської області від 20.02.1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок жителям села» всього в користуванні ОСОБА_2 перебуває 0,30 га, з яких площа, що приватиз.: 0,20 га, площа в корист.: 0,10 га.

В матеріалах справи також наявне рішення виконавчого комітету Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області № 59 від 18.07.2001 року (том 2, а.с.22), з п.2 якого вбачається, що ОСОБА_2 передано земельну ділянку розміром 0,28 га у постійне користування згідно поданої заяви на розширення підсобного господарства.

Рішенням 51 (позачергової) сесії 6 скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 15.05.2015 року № 729-06 позивачці на підставі її заяви надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах АДРЕСА_1 на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області (том 1, а.с.8).

Рішенням 51 (позачергової) сесії 6 скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 15.05.2015 року № 730-06 позивачці на підставі її заяви надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,28 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах АДРЕСА_1 на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області (том 1, а.с.9).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3, який є суміжним землевласником, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Ставищенської державної нотаріальної контори 02.04.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1283, є спадкоємцем майна ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: жилого будинку, розташованого в АДРЕСА_2 (том 1, а.с.145).

Рішенням 23 сесії 5 скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 18.01.2008 року № 454-05 відповідачу ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,68 га, в т.ч. 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,43 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_2, для передачі у приватну власність за рахунок громадської та житлової забудови Розкішнянської сільської ради Ставищенського району (том 1, а.с.112).

Відповідно до Актів погодження меж землеволодіння ОСОБА_3 з суміжними землевласниками (землекористувачами) земельних ділянок від 01.09.2008 року межі земельних ділянок згідно креслення погоджено із сільським головою Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області (том 1, а.с.114).

Рішенням 28 сесії 5 скликання Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 10.10.2008 року № 871-05 було затверджено розроблену приватним підприємством «Умань-Земпроект» технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю відповідачу ОСОБА_3 та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 0,6950 га (0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,4450 га - для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_2 (том 1, а.с.120).

На підставі вищевказаного рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області відповідачу ОСОБА_3 були видані державні акти на право власності на земельні ділянки:

НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 58, на земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована по АДРЕСА_2 цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4 (том 1, а.с.163);

НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 59, на земельну ділянку площею 0,4450 га у межах згідно з планом, що розташована по АДРЕСА_2 цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2 (том 1, а.с.162).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту порушення її прав відповідачем, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги щодо зобов'язання відповідача ОСОБА_3 усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану та визнання недійсними рішень сільської ради про передачу відповідачу у власність земельних ділянок та виданих на підставі цих рішень державних актів на право власності на землю, посилалась на те, що ці акти, а також дії ОСОБА_3 по облаштуванню паркану, порушують її права, як землекористувача суміжної земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст.77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 155 Земельного кодексу України, дійсно передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження сільських, селищних та міських рад у галузі вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дані питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях. Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення на сесії.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Отже, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку з прийняттям відповідного акта органом місцевого самоврядування.

Позивач ОСОБА_2 в якості правової підстави набуття нею прав на земельні ділянки, посилається на рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 20.02.1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок жителям села», з якого вбачається, що всього в користуванні ОСОБА_2 перебуває 0,30 га, з яких площа, що приватиз.: 0,20 га, площа в корист.: 0,10 га., та рішення виконавчого комітету Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області № 59 від 18.07.2001 року, відповідно до п. 2 якого ОСОБА_2 передано земельну ділянку розміром 0,28 га у постійне користування згідно поданої заяви на розширення підсобного господарства.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України від 15.03.1991 року, який діяв на час винесення Розкішнянською сільською радою вищевказаних рішень у 1997 та 2001 роках, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Положення щодо обов'язкової реєстрації прав на земельну ділянку містить і ст. 125 ЗК України, діючого на даний час, відповідно до якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім цього, після реєстрації права власності чи права користування особа може приступити до використання земельної ділянки лише після винесення її меж в натурі із закріпленням межових знаків.

Доказів, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності, та які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,30 га (про яку йдеться в рішенні сільської ради від 20.02.1997 року) та земельної ділянки площею 0,28 га (про яку зазначено в рішенні виконкому № 59 від 18.07.2001 року), та зареєструвала це право у встановленому законом порядку, а також доказів винесення нею меж вищевказаних земельних ділянок в натурі, судом під час розгляду справи здобуто не було, в зв'язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду про недоведеність позивачем того факту, що рішення Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області від 10.10.2008 року № 871-05 про передачу у власність відповідача ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,6950 га (0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,4450 га - для ведення особистого селянського господарства) та видані на підставі цього рішення державні акти, порушують права ОСОБА_2, як суміжного землекористувача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що факт накладання земельних ділянок підтверджується наявним в справі висновком експерта №СЕ-1701-1-797.16 від 19.06.2017 року, який безпідставно не був взятий до уваги судом при ухваленні рішення, та який підтверджує факт порушення відповідачем прав позивача, законності та обґрунтованості висновків суду про відмову в позові не спростовують, що вбачається з наступного.

Зі змісту наявного в справі висновку експерта №СЕ-1701-1-797.16 від 19.06.2017 року (том 1, а.с.235-270) вбачається, що судовий експерт ОСОБА_6, проводячи дослідження, зазначає, що об'єктами дослідження є належні ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,2555 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані по АДРЕСА_1 Разом з тим, в аналізі наданих на дослідження матеріалів, зазначених експертом, не вказано рішення, на підставі якого експерт дійшов висновку про належність цих ділянок позивачу на праві власності, та відсутня документація про межі вищевказаних земельних ділянок, тобто вихідні дані, на підставі яких було проведено дослідження та зроблені відповідні висновки, не відповідають обставинам справи та не підтверджуються її матеріалами.

Оскільки дослідження судовим експертом було побудовано на вихідних даних, які не відповідають матеріалам справи, висновок експерта не є допустимим та достовірним доказом, який би підтверджував обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність визнання недійсними рішення сільської ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та виданих на підставі цього рішення державних актів з підстав допущення порушень при їхній видачі, колегією суддів відхиляються, оскільки згідно вимог ст. 155 ЗК України можливість визнання недійсним акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування безпосередньо пов»язується з порушенням цим актом права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, при цьому позивачем не доведено, що вищевказаним рішенням сільської ради від 10.10.2008 року № 871-05 та виданими на його підставі на ім»я відповідача державними актами порушено її права щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: