Справа № 442/2793/16-ц
Провадження № 4-с/442/42/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді - Курус Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при винесенні 25 березня 2016 року постанови про накладення штрафу,

за участю скаржника ОСОБА_1, державного виконавця Костишина Н. Р.., -

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій посилається на те, що 25.03.2016 року державним виконавцем ДВС Дрогобицького МРУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про накладення штрафу, яку просить скасувати, визнавши дії державного виконавця неправомірними, оскільки ним невчасно отримано постанову про відкриття провадження, що унеможливило добровільне виконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримав подану скаргу, подав письмові пояснення на її обґрунтування і доповнив, що у відділі державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 442/3299/15-ц від 25.02.2016 року, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути позивачу ОСОБА_3 нежитлове приміщення загальною площею 18 м. кв. за адресою: м. Дрогобич, вул. Б. Лепкого, 39. 18.03.2016 року державним виконавцем Матіїшином А.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та встановлено строк для добровільного виконання рішення суду в термін до 24.03.2016 року. Вказану постанову ним було отримано лише 23.03.2016 року, що унеможливлювало її виконання, про що він повідомив державного виконавця, однак останній незаконно, на думку скаржника, виніс оскаржувану постанову, яку просить скасувати. Зазначає, що акт державного виконавця про невиконання ним рішення суду складений від 25.03.2016 року не може братись до уваги, оскільки такий складено не в м. Дрогобичі, а в м. Стебнику. Крім цього, зазначає, що звертався з відповідними заявами до суду про видачу йому виконавчого документу для добровільного виконання рішення, однак йому в цьому було відмовлено. При цьому, стягувачем вказано неправдиві дані при подачі заяви про виконання рішення суду, а судом, який видав виконавчий документ, розглянуто справу з неналежним відповідачем.

Державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4, залучений до участі в даній справі у звязку зі звільненням державного виконавця Матіїшина А.Я., заперечив щодо задоволення даної скарги, посилаючись на її безпідставність. Вказав, що доводи боржника про його бажання добровільно виконати рішення суду є надуманими та безпідставними, позаяк боржник добровільно рішення суду не виконав, йому двічі надавався термін для добровільного виконання, двічі виносились постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду, вносилось подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду. Постановою від 22.04.2016 року виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого документу було закінчено, оскільки рішення суду виконано у примусовому, а не добровільному, порядку, з боржника стягнуто виконавчий збір за таке виконання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на час винесення оскаржуваної постанови) визначено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, і повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Вимогами статі 89 вказаного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з оглянутих матеріалів виконавчого провадження, наданих державним виконавцем, 17.03.2016 року у відділ державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції до примусового виконання поступив виконавчий лист № 442/3299/15-ц від 25.02.2016 року, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути позивачу ОСОБА_3 нежитлове приміщення загальною площею 18 м. кв. за адресою: м. Дрогобич, вул. Б. Лепкого, 39.

18.03.2016 року державним виконавцем Матіїшином А.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 24.03.2016 року та зобовязано боржника зявитись до державного виконавця. Вказану постанову боржником було отримано 23.03.2016 року.

Дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження були предметом судового оскарження, однак ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.04.2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця було відмолено.

У своїй заяві від 23.03.2016 року боржник просив державного виконавця закрити виконавче провадження або призупинити виконавче провадження у переглядом рішення апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 року за нововиявленими обставинами.

У заяві від 24.03.2016 року боржник просив державного виконавця продовжити строк виконання рішення суду в добровільному порядку у звязку з невчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Актом державного виконавця від 25.03.2016 року встановлено, що при виході за адресою м. Дрогобич, вул. Б. Лепкого, 39 з метою перевірки добровільного виконання рішення суду, таке боржником не виконане. Посилання скаржника ОСОБА_1 на той факт, що вказаний акт є неналежним доказом, оскільки містить місце скалдання м. Стебник, не заслуговує на увагу, є на думку суду опискою, оскільки зі змісту вказаного акту слідує, що такий складено при виході за адресою м. Дрогобич, вул. Б.Лепкого, 39.

Постановою державного виконавця від 25.03.2016 року на ОСОБА_1 накладено штраф за невиконання у встановлений строк рішення суду в розмірі 170,00 грн.

Як на підставу своїх вимог, скаржник посилається, що оскаржувана ним постанова винесена незаконно, оскільки рішення суду ним добровільно виконане бути не могло через невчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вказане не заслуговує на увагу, оскільки, як зазначено вище, постанову про відкриття виконавчого провадження боржник отримав 23 березня 2016 року, просив державного виконавця у своїй заяві від 23.03.2016 року закрити або призупинити виконавче провадження у звязку з подачею заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами та у заяві від 24.03.2016 року через невчасне отримання постанови державного виконавця.

В подальшому, через повторне невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку наклав на нього штраф у подвійному розмірі та звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що штраф застосовується до боржника у разі невиконання ним без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання судового рішення у встановлений ним строк.

Поважними причинами невиконання рішення суду відповідно до норм чинного законодавства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Як встановлено судом, скаржником не доведено наявність будь-яких поважних причин невиконання судового рішення, а подання заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами не свідчать про поважність причин невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. П

ри цьому суд враховує, що скаржником постанову про відкриття провадження було отримано завчасно, а саме 23.03.2016 року, обовязок виконати рішення суду в боржника ОСОБА_1 спливав 24.03.2016 року о 24.00 год., а штраф за невиконання рішення суду накладений на наступний день після закінчення такого строку , тобто 25.03.2016 року.

В той же час суд приймає до уваги і доводи державного виконавця, що рішення суду боржником не було виконано і при встановленні повторного строку для його добровільного виконання, за що на боржника було повторно накладено штраф у розмірі 340,00 грн. відповідно до постанови від 07.04.2016 року. В подальшому державний виконавець звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення і рішення суду було виконане лише відповідно до акту та постанови державного виконавця від 22.04.2016 року в примусовому порядку.

Інші доводи скаржника про його намір добровільно виконати рішення суду у звязку з поданням заяв до Дрогобицького суду про видачу йому виконавчих листів та відмову в отриманні таких, є безпідставними, оскільки виконавчий документ видається лише за заявою стягувача, а рішення суду .

Також не заслуговують на увагу і доводи скаржника про розгляд справи з неналежним відповідачем, оскільки це питання було предметом судового розгляду при вирішенні справи №442/3299/15-ц судом як першої, так і апеляційної інстанцій, однак не знайшло свого підтвердження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу в розмірі 170,00 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

В той же час, вимогами Закону України «Про судовий збір» не передбачено сплату судового збору за подання скарги на дії дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. Доказів понесення сторонами судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору матеріали справи не містять, в зв`язку з чим судові витрати стягненню з заявника, органів державної служби не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при винесенні 25 березня 2016 року постанови про накладення штрафу відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01 червня 2018 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.