Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 752/7103/16-ц

провадження № 61-31890св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - заступник прокурора м. Києва,

відповідачі: Київська міська рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, у складі судді Хоменко О. Л., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, у складі колегії суддів: Чобіток А. П., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2013 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (далі - КМР), ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2014 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення КМР від 29 жовтня 2009 року «Про передачу громадянину ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1». Визнано недійсними: виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки, виданий ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку. Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року, рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині визнання права власності на земельну ділянку скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову заступника прокурора м. Києва до КМР, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити. В решті судові рішення залишено без змін.

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року занововиявленими обставинами.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, вказана заява залишена без задоволення.

Ухвала місцевого суду, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що обставина, на яку посилався ОСОБА_5, існувала на час ухвалення судового рішення, була або могла бути йому відома на час розгляду справи, та, крім цього, була предметом дослідження суду апеляційної інстанції при розгляді його апеляційної скарги на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що про існування обставини, яку заявник вважає нововиявленою, він дізнався з листа Департаменту містобудування та архітектури КМР (КМДА) від 12 квітня 2016 року, а тому вона не була і не могла бути йому відомою на час розгляду справи судом та має істотне значення для постановлення рішення, яке відповідатиме законодавчим вимогам.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотивуючи заяву про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року ОСОБА_5 вказував на наступне. В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог заступника прокурора м. Києва місцевим судом покладено ту обставину, що судовим рішенням в адміністративній справі скасовано рішення КМР від 17 вересня 2009 року про переведення земельної ділянки на Столичному шосе, 24 км із земель зони зелених насаджень загального користування і території лугів, лугопарків до земель із запасу житлової та громадської забудови. Водночас, з листа Департаменту містобудування та архітектури КМР (КМДА) від 12 квітня 2016 року, заявнику стало відомо, що згідно пункту 30 рішення КМР від 17 вересня 2009 року № 58/2127 затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва об'єктів рекреаційного призначення та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км Голосіївського району м. Києва.

Посилаючись на те, що оскільки на момент прийняття рішення КМР від 29 жовтня 2009 року про передачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_4, земельні ділянки, які відносяться до території Столичного шосе, 24 км із зони зелених насаджень загального користування і території лугів і лугопарків було переведено до території громадських будівель і споруд, наявні підстави для перегляду судового рішення, яким, зокрема, визнано незаконним дане рішення КМР.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того що заява ОСОБА_6 не місить посилань на нововиявлені обставини у розумінні статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал). Крім того, вказані

ОСОБА_5 у заяві обставини вже були предметом розгляду Апеляційним судом м. Києва при перегляді рішення місцевого суду по суті заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, встановлено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пунктах 1 та 2 частини другої статті 361 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Суд установив, що, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року ОСОБА_5 зазначав про рішення КМР від 17 вересня 2009 року № 58/2127, наявність якого свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

У зв'язку з наведеним та з урахуванням того, що обставина, яку заявник вважає нововиявленою, була викладена ним в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду, ухвалене по суті позовних вимог, та досліджувалась апеляційним судом при розгляді даної апеляційної скарги, є обґрунтованим висновок суду місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо відсутності підстав, передбачених статтею 361 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал), для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

При вирішенні вказаної справи колегія суддів виходить із того, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

У зв'язку з наведеним, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, про відсутність правових підстав для перегляду ухваленого у справі рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська