ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8116/17Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/4817/152/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ПАТ УкрСиббанк" -ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/8116/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року (ухвалене суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення складено 05 липня 2018 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2017 року публічне акціонерне товариство УкрСиббанк (далі банк) звернулось з вказаним позовом .

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного між акціонерним комерційним банком УкрСиббанк (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_6 кредитного договору № 0 від 27 листопада 2006 року, останній отримав кредит в сумі 36150 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,3 % річних з кінцевим терміном повернення 25 листопада 2016 року, та зобов'язався повернути ці кошти, а також сплатити відсотки в порядку і терміни, встановлені договором. В забезпечення виконання зазначеного зобов'язання між АКБ УкрСиббанк з однієї сторони, ОСОБА_5, ОСОБА_2, котра діяла в своїх інтересах, а також інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з іншої, укладено договір іпотеки, згідно якого передано в іпотеку чотирикімнатну квартиру під номером 71, по вул. Карпенка, 7 у м. Тернополі. 22 січня 2012 року ОСОБА_6 помер і 02 липня 2012 року банк направив до Першої тернопільської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців позичальника - відповідачів у справі про погашення заборгованості за кредитом.

Позивач вважає, що прийнявши спадщину та будучи іпотекодавцями, відповідачі зобов'язані відповідати за зобов'язаннями спадкодавця перед ПАТ УкрСиббанк, тому просить задовольнити вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 5 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ УкрСиббанк звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи внаслідок неправильного застосування (тлумачення) норм матеріального права щодо набуття права власності на нерухоме майно. Вважає неправильним висновок суду про те, що перебіг позовної давності до спадкоємця ОСОБА_6 почався з 09.11.2012 року (дня, коли здійснювалось останнє погашення заборгованості за кредитним договором), оскільки перебіг позовної давності має початися з моменту набуття спадкоємцем померлого ОСОБА_6А права власності на його частку в предметі іпотеки, тобто з моменту державної реєстрації цього права.

Зазначає, що право вимоги в порядку спадкування на частку спадкодавця за спадкодавцями не зареєстровано.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити посилаючись на те, що банк, пред'явивши у липні 2012 року вимогу до спадкоємців про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, змінив строк виконання основного зобов'язання і з цього часу має місце початок перебігу строку позовної давності.

Звертає увагу суду на те, що на момент укладення іпотечного договору власниками квартири були позичальник, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і порушення стосуються лише 1/4 частини спірної квартири.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав з мотивів наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяви в яких просять слухати справу у їх відсутності, заперечують апеляційну скаргу і просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 27 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, правонаступником якого є позивач та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов Кредитного договору, ОСОБА_6 надав Позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 36150 доларів США, а Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25 листопада 2016 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,3 % річних.

Цього ж дня з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком, з однієї сторони, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з іншої, укладено договір іпотеки (далі Іпотечний договір).

Відповідно до пункту 1.4 Іпотечного договору в іпотеку банку передано чотирикімнатну квартиру під номером 71, що знаходиться за адресою: місто Тернопіль, вул. Карпенка, будинок 7.

22 січня 2012 року ОСОБА_6 помер.

Станом на день смерті ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором не було.

13 липня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла його дружина ОСОБА_2, яка до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину не зверталась.

На виконання частини 2 ст. 1281 ЦК України, 06 липня 2012 року позивач подав до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців ОСОБА_6 про погашення заборгованості за Кредитним договором.

25 травня 2012 року виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором і у подальшому вона мала місце щомісячно.

Судом також встановлено, що кожен із відповідачів подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки пред'явивши у липні 2012 року претензію до спадкоємців про погашення заборгованості за кредитним договором та не отримавши від них задоволення своїх вимог, позивач набув право звернутись з вимогою до іпотекодавців та спадкоємців ОСОБА_6 про погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він достатньо вмотивований і ґрунтується на нормах чинного законодавства і матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі статтей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Встановивши, що 22.01.2012 року позичальник помер та у липні 2012 року банком було пред'явлено вимоги до спадкоємців про погашення заборгованості за кредитним договором, які не були задоволені ними, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з липня 2012 року у позивача виникло право на пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

За частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що позивач звернувся з позовом до відповідачів у червні 2017 року та ними були подані заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Доводи апелянта про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності оскільки спадкоємцями на день пред'явлення позову не здійснена реєстрація права власності на належну спадкодавцеві частку оцінюються критично виходячи з наступного.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Такий правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі 6-33цс15

Отже відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за спадкоємцем, яка здійснюється на підставі свідоцтва про право на спадщину, як і не оформлення спадщини спадкоємцем не може бути підставою для відмови у позові до спадкоємців.

Зважаючи на те, що позивач про порушення свого права у липні 2012 року, коли не була виконана його вимога про задоволення вимог кредитора одноразовим платежем спадкоємцями та іпотекодавцями (повернення всього кредиту), то саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності, а не з часу державної реєстрації права власності на успадковане майно. Крім цього з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не оформила своїх спадкових прав та що іпотекодавцями були всі співвласники спірної квартири, в тому числі дружина та сини позичальника.

Суд першої інстанції помилково зазначив, що перебіг строку позовної давності слід обчислювати з 09.11.2012 року, однак зважаючи на те, що він обчислюється з липня 2012 року обґрунтовано відмовив у позові.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 13.06.2018 року у справі №750/1679/16-ц не можуть враховуватися при розгляді даної справи, оскільки у даній справі інший предмет, підстави позову та обставини справи.

У справі на яку звертає увагу апелянт встановлено, що спадкоємець отримав свідоцтво про право власності на предмет іпотеки в порядку спадкування, однак банк з вимогою про стягнення заборгованості в порядку ст. 1281 ЦК України не звертався.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду з підстав наведених в апеляційній скарзі.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року залишити без змін

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді Г.М.Шевчук

ОСОБА_7