Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1129/17 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 32 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Коломієць О.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 січня 2018 року під головуванням судді Сіренко Н.С.

у цивільній справі №289/1129/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідачів по 28 256,50 грн. з кожного та судові витрати в сумі 5 700,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 14.08.2007 року близько 15 год. 35 хв. на 110 км. автодороги Київ-Чоп в Коростишівському районі водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_7.

Під час ДТП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди в Коростишівській лікарні, пасажири обох автомобілів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, автомобіль ОСОБА_5 зазнав механічних ушкоджень.

14.08.2007 року по даному факту було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, в подальшому перекваліфіковано на ч.2 ст.286 КК України.

13.02.2015 року відносно ОСОБА_6 було винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 86 КК України. Кримінальне провадження неодноразово закривалося у звязку зі смертю винної особи ОСОБА_6 на підставі п.8 ст.6 КПК України в редакції 1960 року та п.5 ч.1 ст.284 КПК України, остання постанова від 28.02.2017 року не скасована і набрала законної сили.

Внаслідок пошкодження під час ДТП автомобіля позивача, ОСОБА_5 була завдана матеріальна шкода, що полягала у витратах на відновлення автомобіля. Відповідачі добровільно збитки не відшкодували. Проте, вони являються спадкоємцями ОСОБА_6, якій оголошено підозру у вчиненні злочину і вина якої підтверджена матеріалами кримінального провадження та постановою про закриття кримінальної справи, що набрала законної сили. Спадкоємці прийняли спадщину, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. А тому просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду та судові витрати.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 по 25 889,50 грн. матеріальної шкоди та 2 850,00 грн. судових витрат, а всього по 28 739,50 грн. з кожного.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначають, що судом не було враховано вимог статті 1231,1282 ЦК України відповідно до яких спадкоємці несуть відповідальність за зобовязаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що перейшло до нього. При цьому під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка його на момент відкриття спадщини. Враховуючи те, що оцінка спадщини вказана у свідоцтві, може засновуватись на балансовій вартості майна, що є значно нижчою, ніж ринкова, а спадкоємець відповідає в межах вартості спадкового активу, кредитори не позбавлені права на проведення експертної оцінки майна і видачу свідоцтва з новою оцінкою. Про зобовязання перед ОСОБА_5 їм стало відомо лише в 2018 році, тоді як за рахунок спадщини та іншого майна було покрито зобовязання перед банком по кредитним договорам які були успадковані. Крім того, на думку апелянтів, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме довідки про стан кредиту та про його погашення і копії договору купівлі-продажу квартири та копії сертифікату акцій ВАТ «Полтаваобленерго» на імя померлої ОСОБА_6 Також вказують, що відповідачами отримано право на спадщину щодо простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн. сумарною номінальною вартістю 55 240 000 грн. ВАТ «Полтаваобленерго». Проте, у свідоцтві нотаріусом допущено помилку у вартості отриманого майна, яку виправлено лише 25.01.2018 року. Вказаний доказ своєчасно подати не змогли через відмову у задоволенні відповідного клопотання.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2007 року близько 15 год. 35 хв. на 110 км. автодороги Київ-Чоп в Коростишівському районі водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_7. Під час ДТП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження, від яких померли, пасажири обох автомобілів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, автомобіль ОСОБА_5 зазнав механічних ушкоджень.

14.08.2007 року по даному факту було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, в подальшому перекваліфіковано на ч.2 ст.286 КК України. 13.02.2015 року відносно ОСОБА_6 було винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Дане кримінальне провадження неодноразово закривалося у звязку із смертю винної особи ОСОБА_6 на підставі п.8 ст.6 КПК України в редакції 1960 року та п.5 ч.1 ст. 284 КПК України.

Постановою слідчого від 28.02.2017 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000246 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито в звязку із смертю підозрюваної ОСОБА_6 (К.П.а.с.288-292).

Зазначена постанова була оскаржена ОСОБА_3, однак, ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 04.09.2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області про закриття кримінального провадження відмовлено за безпідставністю. Ухвала слідчого судді Апеляційним судом Житомирської області 03.10.2017 року залишена без змін (а.с.100-102).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що закриття кримінального провадження не звільняє особу, яка керувала транспортним засобом, від цивільно-правової відповідальності, тобто від відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_2, зареєстровано за ОСОБА_5 (справа №2-316/08 а.с.6).

Із наявного в матеріалах архівної справи № 2-316/08 висновку №1664 судової автотоварознавчої експертизи від 19.06.2008 року вбачається, що матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 56 513,00 грн., реальна вартість автомобіля Fiat Ducato на час пригоди становить 51 779,00 грн., на час проведення експертизи складає 56513,00 грн. Відновлювальний ремонт зазначеного автомобіля є економічно недоцільним, вартість відновлювального ремонту на час ДТП становить 180 749,97 грн., на час проведення експертизи складає 181 893,97 грн. (справа №2-316/08 а.с.78-84).

З матеріалів спадкової справи №739 (2007) до майна померлої 14 серпня 2007 року ОСОБА_9 вбачається, що в шестимісячний строк після смерті останньої із заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_3.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що на відповідачів слід покласти обов»язок відшкодувати заподіяну позивачеві шкоду з вини спадкодавця внаслідок ДТП.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.ч. 1 і 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, та інше) володіє транспортним засобом, утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За змістом зазначених норм закону у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність його вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

Згідно з п.15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

В даному випадку суд правильно вважав, що витрати на ремонт автомобіля НОМЕР_2, перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Отже, автомобіль вважається фізично знищеним, а відшкодування шкоди проводиться у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком №1664 судової автотоварознавчої експертизи від 19.06.2008 року вартість автомобіля НОМЕР_2 на момент ДТП становить 51 779,00 грн.

Крім того, за змістом ст.ст.608,1216,1218,1219 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1231 ЦК до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки),яка була завдана спадкодавцем.

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкоємці несуть відповідальність за зобов'язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що перейшло до нього. При цьому під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка його на момент відкриття спадщини. Враховуючи те, що оцінка спадщини, вказана у свідоцтві, може засновуватись на балансовій вартості майна, що є значно нижчою, ніж ринкова, а спадкоємець відповідає в межах вартості спадкового активу, кредитори не позбавлені права на проведення експертної оцінки майна і видачу свідоцтва з новою оцінкою.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що 06.04.2009 року відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно дружини ОСОБА_6 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини пасажирського автомобіля OPEL випуск 2005 року, вартість цього цілого автомобіля становить 13 750,00 грн.; грошового внеску з процентами, компенсаціями та нарахуваннями на ньому, що належав померлій та знаходиться в Радомишльському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» № 2947; 220960000 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., сумарною номінальною вартістю 55240000 грн. ВАТ «Полтаваобленерго».

04.11.2009 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно дружини ОСОБА_6 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини 1/3 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, інвентарна оцінка цілої квартири становить 24 334,87 грн.

06.04.2009 року відповідач ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно матері ОСОБА_6 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини пасажирського автомобіля OPEL випуск 2005 року, вартість цього цілого автомобіля становить 13 750,00 грн.; грошового внеску з процентами, компенсаціями та нарахуваннями на ньому, що належав померлій та знаходиться в Радомишльському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» № 2947; 220960000 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., сумарною номінальною вартістю 55240000 грн. ВАТ «Полтаваобленерго».

04.11.2009 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно матері ОСОБА_6 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини 1/3 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, інвентарна оцінка цілої квартири становить 24 334,87 грн.

Посилання відповідача на ту обставину, що інвентаризаційна вартість зазначеної квартири складає 24 334,87 грн. спростовується висновком судової будівельно-технічної експертизи, згідно з якою дійсна вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_2 становить 183 390 гривень, відповідно 1/3 частина квартири становить 61 130 грн. Тобто, вартість успадкованої кожним із відповідачів частки квартири складає 30 565 грн.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що розмір майнової відповідальності спадкоємців не перевищує вартості спадкового майна.

Судом дана об»єктивна та правильна оцінка запереченням відповідачів з приводу виконання кредитних зобов»язань померлої. Зокрема, суд обгрунтовано вважав, що відповідачі не довели, що виконання кредитних зобовязань ОСОБА_6 проведено спадкоємцями останньої за рахунок успадкованого майна.

Доводи апеляційної скарги та додані до неї додаткові докази цих висновків не спростовують та на їх правильність не впливають.

Так, кредит був погашений 19.11.2014 року поручителем позичальника ОСОБА_3, а спадкова квартира продана значно пізніше 25.02.2015 року (а.с.194,195).

Оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 19.04.2018 року.