Номер провадження: 22-ц/785/6733/18
Номер справи місцевого суду: 504/165/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Справа № 504/165/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4,

- відповідачі ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Доброва П.В. 30 травня 2018 року,

встановив:

У січні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошові кошти у грошовій одиниці України - гривні в сумі, еквівалентній - 7 460 доларам США, на час ухвалення рішення та - 10 600,00 грн..

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2013 р. ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 7 000 доларів США, про що відповідач власноручно написав розписку.

Надана сума коштів використана відповідачем для придбання транспортного засобу а саме - автобусу БАЗ, державний реєстраційний номер - ВН0304СН.

Крім цього відповідачу ним позичались значні суми грошей на ремонт зазначеного автобуса а саме - 760 доларів США та - 10 600 грн.. За його вимогою відповідач кошти не повернув (а. с. 2 5).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.05.2016 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 182 692,60 грн. в грошовій одиниці України - гривні, що еквівалентно 7 000,00 доларам США, на момент ухвалення рішення (станом на 30.05.2018 року курс НБУ за 100 USD становить 2 609,89 грн.).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 20.02.2013р. позивачем було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 7 000 доларів США, про що останній написав власноручно розписку.

У розписці від 20.02.2013 р., складеній власноруч ОСОБА_5, зазначено, що він повинен повернути борг ОСОБА_4 у розмірі 7 000,00 доларів США, без зазначення точної дати повернення боргу.

Наприкінці грудня 2015 року позивач направив відповідачу досудову вимогу про сплату боргу. Однак після цього відповідач відмовився повертати гроші.

Будь-яких доказів виконання у повному обсязі відповідачем своїх зобовязань, згідно умов договору, та які передбачені ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять.

Як передбачено ст. 604 ЦК України домовленість сторін про заміну первісного зобовязання між тими ж сторонами (новація) є підставою для припинення первісного зобовязання. Під новим зобовязанням в такому випадку слід вважати інше за характером та за правовою природою зобовязання, а не збільшене чи зменшене за обсягом первісне зобовязання.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК України). Отже, умовами здійснення новації є двостороння угода (домовленість), дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а також, це дійсність первинного зобов'язання.

У ході розгляду справи була призначена почеркознавча експертиза за клопотанням позивача, щодо встановлення чи написана вищезазначена розписка власноруч відповідачем. Відповідач від проходження експертизи відмовився, вимоги експерта щодо надання зразків почерку не виконав.

Згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Також за клопотанням позивача, судом було заслухано свідка ОСОБА_6, який у судовому засіданні підтвердив, що позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 7 000,00 доларів США.

Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не писав розписку від 20.02.2013 р., сплати суми боргу або його частини, відповідачем суду не надано, усі інші доводи заперечення ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджуються жодним доказом.

Розписку від 20.02.2013 р. суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі.

Крім того, наявність оригіналу розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобовязань з боку відповідача.

Суд вважає доведеним факт написання відповідачем розписки позивачу про повернення коштів у сумі 7 000,00 доларів США, а також той факт, що борг на момент розгляду справи не повернуто за вимогою позивача. Розписка до цього часу знаходиться у позикодавця.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що підтверджують доводи позивача про надання відповідачу в борг грошових коштів у розмірі - 760,00 доларів США та 10 600,00 грн.. Суд вважає ці вимоги безпідставними (а. с. 81 82 зворотня сторона).

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що розписка не містить: - дати її складення; - посилань на надання грошей у борг; - посилань на отримання коштів; - визначення валюти у доларах США; - підписів сторін. Не підтверджено написання розписки апелянтом. Помилковим є посилання суду на його ухилення від проведення експертизи. Не може підтверджуватися поясненнями свідків факт передачі коштів.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення. Вказує, що дата написання розписки, передача коштів за нею були встановлені у судовому засіданні. Абревіатура «у.е» є загальновідомим визначенням такої іноземної валюти, як - долар США. Зміст розписки містить зобовязання апелянта повернути грошову суму в розмірі 7 000,00 доларів США. Суд цілком правильно застосував наслідки ухилення відповідача від проведення експертизи.

ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні коштів у сумі - 760 доларів США та - 10 600 грн. ОСОБА_4 не оскаржено. Тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про існування між сторонами правовідносин позики, необхідність задоволення позову. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України) та процесуального (ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини позики.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо строк (термін) виконання боржником зобовязання не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор маж право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строку від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки беззаперечно встановлено отримання ОСОБА_5 коштів у позику, не повернення позичальником коштів,колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення заборгованості.

Доводи апелянта про те, що розписка не містить дати її складення, не містить посилань на отримання коштів, не містить визначення валюти - доларів США, підписів сторін, відсутні посилання на надання грошей у борг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розписка містить обовязок з повернення грошей. Загальновідомими обставинами є те, що під «у.е.» розуміється іноземна валюта у доларах США.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 24.02.2016 р. у справі № 6-50цс16 вказав, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ст. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Доводи апелянта про те, що не підтверджено написання ним розписки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з посиланнями суду першої інстанції на новацію та підтвердження передачі коштів поясненнями свідка.

Матеріалами справи не підтверджено, відповідач не посилався на наявність між сторонами будь-яких інших правовідносин, заміна боргу за якими відбулася на позикове зобов'язання. Таким чином, ці обґрунтування суду першої інстанції необхідно виключити з мотивувальної частини рішення.

Також, необхідно виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції обґрунтування його висновків з посиланням на покази свідка, оскільки вони суперечать вимогам ч. 2 ст. 1051 ЦК про те, що такі пояснення можуть бути прийняті до уваги тільки у випадку укладення договору позики під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Доводи апелянта про те, що не можуть підтверджуватися поясненнями свідків факт передачі коштів є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, тільки в частині зміни підстав обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового обґрунтування задоволення позову положеннями статей 604, 1053 ЦК України та поясненнями свідка ОСОБА_7, колегія суддів вважає, що вказані висновки щодо обґрунтування необхідності задоволення позову треба виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на статті 604, 1053 ЦК України, а також, що передача коштів підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3