РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2018 сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Смілянського Є.А., при секретарі Гапон Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ « Мегабанк « до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ « Мегабанк « про визнання кредитного договору недійсним

В С Т А Н О В И В :

ПАТ « Мегабанк « звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 звернувся у суд з зустрічним позовом до ПАТ « Мегабанк « про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою суду від 05.11.2018 року до участі в справі залучений правонаступник позивача АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО « МЕГАБАНК «.

ПАТ « Мегабанк « позов мотивує тим, що між публічним акціонерним товариством « Мегабанк « ( далі позивач ) та ОСОБА_1 ( далі відповідач ) укладено кредитний договір № 30-608-851-2-17-Г від 16.03.2017 року ( далі Договір ) на строк з 16.03.2017 року до 13.03.2020 року включно зі сплатою 15 % річних за користування кредитом.

Відповідно вказаного Договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 33 240 грн, що підтверджується випискою з рахунку № 9 UAH.

Відповідно п.1.4. Договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється відповідачем щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором.

Відповідно п.1.5. Договору визначення сукупної вартості кредиту ( з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов»язань Позичальника, які пов»язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту ) та реальної процентної ставки, а також графік платежів наведено у Додатку № 1 до цього Договору, який є невід»ємною його частиною.

Пунктом 3.2.3. Договору передбачено, що Відповідач зобов»язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі ( ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди ) за Договором на передбачених Договором умовах.

Згідно п. 4.5. Договору, розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу ( крім першого та останнього ) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 1 989, 42 грн.

Станом на 25.09.2017 року залишкова сума заборгованості за кредитом становить 33 240 грн.

Відповідно п. 4.2. Договору погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за Договором Позичальник здійснює ануїтет ними платежами. Сплата ануїтетних платежів здійснюється Позичальником щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом проводиться з першого по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем ( метод визначення днів для нарахування процентів « факт/360 «).

Так, сума нарахованих та не сплачених процентів за період з 16.03.2017 року по 24.09.2017 року включно складає 1 692, 56 грн.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2.5000 % від суми Кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Станом на 25.09.2017 року розмір нарахованої та не сплаченої комісії становить 3324 грн.

Відповідно п. 6.3. Розділу 6 « Відповідальність сторін « у разі порушення строків сплати ануїтет них платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, Відповідач зобов»язується сплатити штраф у розмірі 45 % від суми кредиту. Сума нарахованого штрафу згідно п. 6.3. Договору становить 14 958 грн, а також відповідно до частини другої п. 6.2. Договору 10% від суми несплачених відсотків та комісій, що становить 501, 38 грн.

Таким чином, загальний розмір вимог до Відповідача станом на 25.09.2017 року становить 53 715, 94 грн та складається з:

1.Залишку кредиту 33 240 грн.

2.Залишок нарахованих та не сплачених відсотків та комісій 5 016, 56 грн.

3.Штрафи 15 459, 38 грн.

Прохав розірвати кредитний договір та стягнути заборгованість з відповідача за кредитним договором в сумі 53 715, 94 грн.

ОСОБА_1 зустрічний позов мотивує тим, що кредитний договір № 30-608-851-2-17-1Г від 16 березня 2017 року на споживчі цілі є несправедливим, обтяжуючим для нього, як позичальника, а його умови суперечать законам та нормативно правовим актам, якими врегульовуються ці правовідносини. Банк зробив не правильно всі розрахунки і вони не відповідають розміру відсотків, штрафу та умовам договору. Банк не врахував його платежі згідно графіку погашення.

Згідно ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів « умови договору є несправедливі, якщо штрафні санкції перевищують 50% від суми заборгованості. Однак позивач у п. 6.2. договору зазначив про сплату штрафу за невиконання п. 3.2.1.(повернення одержаного кредиту до 16 год 00 хв.13 березня 2020 року) хоча :

по перше:16 год 00 хв 13 березня 2020 року ще не настало за часом;

-по друге: згідно ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливі, якщо штрафні санкції перевищують 50% від суми заборгованості, а в п. 6.2. договору зазначено, як потім вимагається і в позові від суми Кредиту, - що є не лише не справедливою вимогою, а і незаконною, спрямованою на збагачення банку за його рахунок.

Кредит в ПАТ « Мегабанк « він одержав за тих обставин, що скористався рекламою «САНЯ КРЕДИТ» , розміщеною в інтернеті і його цікавили умови «ОКАЗИВАЕМ РЕАЛЬНУЮ ПОМОЩЬ В ПОЛУЧЕНИИ КРЕДИТА», оскільки станом на 16 березня 2017 року він не був працевлаштований, то не зміг би надати довідку банку із місця роботи, але при зустрічі «САНЯ», (як потім він мені повідомив, що працює співробітником служби безпеки банку) пояснив, що таку довідку ним буде банку надано.

Тобто, на даний момент у кредитній справі повинна бути фальшива довідка про його працевлаштування, адже він фактично не працює і ніколи не працював, а працівник банку обманним шляхом спонукав його до укладення такого обтяжливого і несправедливого для нього кредитного договору.

Тепер йому стало зрозумілим, що це була недобросовісна реклама, на яку він відреагував і дії рекламодавця носили несправедливий характер та призвели до порушення його законних прав.

За умовами кредитного договору № 30-608-851-2-17-1Г від 16 березня 2017 року, укладеним між ним та ПАТ «МЕГАБАНК», він отримав кредит в сумі 33 240,00 грн на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 15 % річних та кінцевим строком повернення кредиту до 13 березня 2020 року.

Умовами договору було встановлено щомісячну комісію в розмірі 831 грн 00 коп. При визначенні в кредитному договорі його обовязку сплачувати щомісячну комісію не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено. Отже, він фактично був змушений сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується і правовою позицією, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, а саме:

положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Тобто, встановлення банком у кредитному договорі його обовязку сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються йому, як клієнту, - є незаконним.

При цьому нарахування комісії в розмірі 831 грн здійснювалося за послуги, що супроводжують кредит, а саме, як компенсація сукупних послуг банку за його рахунок, як клієнта, що є незаконним.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 16 березня 2017 року, що укладений між сторонами, банк надав йому, як позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, а якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), а обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії та звертає увагу суду, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а він повинен був сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку відповідач посилався, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним в цілому з моменту його укладення.

Строк дії договору не встановлений, а лише зазначено у розділі 7 діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов»язань.

Вважає, що договір про надання споживчого кредиту № 30-608-851-2-17-1Г від 16 березня 2017 року на споживчі цілі є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним, що і є причиною виникнення спору.

3 умов кредитного договору (п. 1.4 договору) вбачається, що кошти були надані в споживчих цілях для особистих потреб позичальника.

Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Перед підписанням кредитного договору він не отримав інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначає, що додаток №1 «Графік погашення кредиту» від 16 березня 2017 р., який є невідємною частиною договору містить колонки: в першій зазначено дату, в другій колонці дні, в третій: сума платежу за розрахунковий період, - погашення основної суми, проценти за користування кредитом, погашення комісії, на користь третіх осіб, реальна процентна ставка % 95,9328, абсолютне значення подорожчання кредиту 45 562,73 грн.

Із цього Графіку або з будь-якого іншого пункту договору кредиту, неможливо зрозуміти що вони значать, наприклад подорожчання кредиту на 45 562,73 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вказаний порядок зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808. З п.3.2. розділу 3 цих Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також: має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктом 3.3 Правил встановлено, що Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов, який зазначений у статті 18 Закону не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Так, відповідно до п.9.2 договору передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання таких обставин: порушення позичальником кредитної дисципліни; погіршення фінансового стану позичальника; зміна у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більш ніж на 5 відсотків у порівнянні з курсом, який діяв на час укладення договору) тощо.

Про те, що його матеріальний стан значно погіршився може слугувати той факт, що починаючи з 2014 року він не працює, оскільки не можливо працевлаштуватися.

Оскільки проценти входять до ціни договору, вважає, що ціна договору - несправедлива.

Прохав визнати недійсним кредитний договір.

В судове засідання представник позивача ПАТ « Мегабанк « з»явився, надав пояснення згідно мотивів викладених в позові. На зустрічний позов заперечив пояснивши, що договір про надання споживчого кредиту № 30-608-851-2-17-Г від 16 березня 2017 року на споживчі цілі є таким, що відповідає чинному законодавству України, не є несправедливим та укладений за вільного волевиявлення сторін договору про що свідчать підпис на договорі та додатках та про укладення якого не заперечує сам ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_1 в судове засідання з»явився, надав пояснення згідно мотивів викладених в зустрічному позові. На позов ПАТ « Мегабанк « заперечив пояснивши, що договір про надання споживчого кредиту № 30-608-851-2-17-Г від 16 березня 2017 року на споживчі цілі є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним.

На підставі досліджених доказів, які суд визнає допустимими і належними встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством « Мегабанк « ( далі позивач ) та ОСОБА_1 ( далі відповідач ) укладено кредитний договір № 30-608-851-2-17-Г від 16.03.2017 року ( далі Договір ) на строк з 16.03.2017 року до 13.03.2020 року включно зі сплатою 15 % річних за користування кредитом.

Відповідно вказаного Договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 33 240 грн, що підтверджується випискою з рахунку № 9 UAH.

Зазначені обставини ОСОБА_1 не заперечує.

Відповідно п.1.4. Договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється відповідачем щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором.

Відповідно п.1.5. Договору визначення сукупної вартості кредиту ( з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов»язань Позичальника, які пов»язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту ) та реальної процентної ставки, а також графік платежів наведено у Додатку № 1 до цього Договору, який є невід»ємною його частиною.

Пунктом 3.2.3. Договору передбачено, що Відповідач зобов»язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі ( ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди ) за Договором на передбачених Договором умовах.

Згідно п. 4.5. Договору, розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу ( крім першого та останнього ) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 1 989, 42 грн.

Станом на 25.09.2017 року залишкова сума заборгованості за кредитом становить 33 240 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно п. 4.2. Договору погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за Договором Позичальник здійснює ануїтетними платежами. Сплата ануїтетних платежів здійснюється Позичальником щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом проводиться з першого по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем ( метод визначення днів для нарахування процентів « факт/360 «).

Так, сума нарахованих та не сплачених процентів за період з 16.03.2017 року по 24.09.2017 року включно складає 1 692, 56 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2.5000 % від суми Кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Станом на 25.09.2017 року розмір нарахованої та не сплаченої комісії становить 3324 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно п. 6.3. Розділу 6 « Відповідальність сторін « у разі порушення строків сплати ануїтет них платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, Відповідач зобов»язується сплатити штраф у розмірі 45 % від суми кредиту. Сума нарахованого штрафу згідно п. 6.3. Договору становить 14 958 грн, а також відповідно до частини другої п. 6.2. Договору 10% від суми несплачених відсотків та комісій, що становить 501, 38 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача згідно розрахунку позивача станом на 25.09.2017 року становить 53 715, 94 грн та складається з:

1.Залишку кредиту 33 240 грн.

2.Залишок нарахованих та не сплачених відсотків та комісій 5 016, 56 грн.

3.Штрафи 15 459, 38 грн.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 16 березня 2017 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України « Про захист прав споживачів « в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

За положеннями частини п»ятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів « з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, ПАТ « МЕГАБАНК « не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються ОСОБА_1 При цьому ПАТ « МЕГАБАНК « нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредитної заборгованості, що є незаконним.

Зазначена правова позиція визначена Верховним Судом України ( постанова від 16.11.2016 року, справа № 234/169/15-ц ).

Отже, судом встановлено та визнається, що положення п. 4.4. Договору є несправедливими.

За таких умов пункт 4.4. Договору підлягає визнанню недійсним та не підлягає стягненню нарахована позивачем сума заборгованості за комісією. Також не підлягає стягненню штраф нарахований у відповідності до абзацу 2 пункту 6.2. Договору в частині пропорційній до нарахованої суми несплаченої комісії, а саме в сумі 332, 12 грн, виходячи з наступного розрахунку: 501, 38 грн ( сума нарахованого штрафу ) мінус 169, 26 грн, виходячи з наступного: 5016, 56 грн сума нарахованих процентів та комісії, мінус 3324 грн сума нарахованої комісії = 1692, 56 грн : 10% = 169, 26 грн.

В той же час, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ « МЕГАБАНК « за кредитним договором станом на 25.09.2017 року в сумі 50 059, 82 грн, яка складається з наступного: залишку кредиту 33 240 грн, залишку нарахованих та не сплачених процентів 1692, 56 грн та штрафів 15 127, 26 грн ( 14 958 грн + 169, 26 грн ). Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, кредитним договором та додатками до нього.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 істотно порушив умови кредитного договору від 16.03.2017 року № 30-608-851-2-17-Г.

До встановлених правовідносин необхідно застосувати слідуючі нормативно-правові акти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами / з розстроченням /, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів « ( в редакції чинній на час існування спірних правовідносин ) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів « ( в редакції чинній на час існування спірних правовідносин ) : 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів « ( в редакції чинній на час існування спірних правовідносин ) : якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За таких обставин позови підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України за первісним позовом з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ « МЕГАБАНК « необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1600 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за зустрічним позовом з відповідача АТ « МЕГАБАНК « на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704 грн 80 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 610, 611 п. 3, 612 ч. 1, 625 ч. 1, 638 ч. 1, 651 ч. 2, 1049, 1050 ч. 2, 1054 ч. 1 ЦК України та Законом України « Про захист прав споживачів «, суд, -

У Х В А Л И В :

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 4.4. кредитного договору від 16.03.2017 року № 30-608-851-2-17-Г укладений між публічним акціонерним товариством « МЕГАБАНК « та ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА « МЕГАБАНК «, в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

Позов акціонерного товариства « МЕГАБАНК « задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір від 16.03.2017 року № 30-608-851-2-17-Г укладений між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ « МЕГАБАНК « та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА « МЕГАБАНК « , заборгованість за кредитом в сумі 33 240 грн, заборгованість за процентами в сумі 1692, 56 грн, штраф згідно п. 6.3. Договору в сумі 14 958 грн, штраф згідно абзацу 2 пункту 6.2. Договору в сумі 169, 26 грн та судові витрати в сумі 1600 грн, а всього стягнути 51 659, 82 грн.

В задоволенні решти позовних вимог АТ « МЕГАБАНК « відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Оржицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: