Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2018 Справа №607/15566/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого: Братасюка В.М.

за участю секретаря: Осів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району, площею 1,8422 га., в порядку спадкування за заповітом після померлої 21 травня 2017 року матері ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є спадкоємцем після померлої матері ОСОБА_3 і прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність витягу з технічної документації з нормативно грошової оцінки земель, який необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнала повністю, щодо задоволення позову не заперечує.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

21 травня 2017 року померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 218848, виданим 22 травня 2017 року Миролюбівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №07.

Після смерті ОСОБА_3, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8422 га., яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно заповіту складеного 29 березня 2016 року, ОСОБА_3заповіла позивачу все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також її майнові права та обовязки на час смерті.

Таким чином, спадкоємцем майна за заповітом ОСОБА_3є позивач ОСОБА_1

Однак, коли позивач ОСОБА_1звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, після смерті матері, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки було виявлено, що відсутній витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №198803 від 07 вересня 2005 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,84 га., яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Як вбачається з ОСОБА_5 з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 05 вересня 2017 року, земельна ділянка площею 1,8422 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0276, належить на праві власності ОСОБА_3.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, оренди, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки ( паю).

Відповідно до норм Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підтвердженням права власності на земельну ділянку є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

У відповідності до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК).

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у відповідності до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району, площею 1,8422 га., яка належала померлій 21 травня 2017 року ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1217, 1225 ЦК України, ст.ст. 81, 125, 126 Земельного кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (вул. Чорновола, 4, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район Тернопільська область) до ОСОБА_2 (вул. В.Стуса, 2/9, м. Тернопіль) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (вул. Чорновола, 4, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район Тернопільська область) право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району, площею 1,8422 га., в порядку спадкування за заповітом, після померлої 21 травня 2017 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_5