Номер провадження: 22-ц/785/2904/18
Номер справи місцевого суду: 1516/1936/2012
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу у цивільній справі за позовом Котовського міжрайонного прокурора, в інтересах Котовського територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0365 ПАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

встановила:

27.10.2010 року позивач Котовський міжрайонний прокурор звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заборгованість в сумі 203 870, 95 грн., з яких 158 208, 26 грн. - заборгованість по кредиту, 42 466, 23 грн. - заборгованість по нарахованим процентам за кредит.

Свої вимоги мотивував тим, що 25.09.2007 року між Котовським відділенням №2823 ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №873-Н, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 170 000 грн. строком до 25 вересня 2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних та в забезпечення вказаного договору між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки №873-Н від 28 вересня 2009 року, відповідно до якого поручитель відповідає по всіх зобов'язанням відповідача ОСОБА_3 в тому обсязі, що і позичальник.

Представник Котовського територіально відокремленого безбалансового відділення №10015/0365 ПАТ «Державний ощадний банк України» підтримав позовні вимоги прокурора, підтвердивши розмір існуючої заборгованості та просив стягнути її солідарно з відповідачів.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 липня 2012 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь Котовського територіально відокремленого безбалансового відділення №10015/0365 ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №873-Н від 25 вересня 2007 року в сумі 245 857, 43 грн. та судовий збір в сумі 2 458, 57 грн.

15.11.2017 року Головний державний виконавець Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чубакова М.В. (далі головний ДВ Подільського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, посилаючись на його ухилення від виконання судового рішення.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чубакової М.В. щодо тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання вищевказаного судового рішення, у зв'язку з чим заборгованість за судовим рішенням до теперішнього часу не погашена.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність на період, до погашення зазначеної заборгованості, обмежити відповідача ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України безвилучення паспорту.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Згідно п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів: розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань: виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

За змістом роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Тобто, саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Однак, суд першої інстанції не з'ясував і не перевірив належним чином доводи державного виконавця щодо ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх зобов'язань за рішенням суду, не звернув увагу на те, щоневиконання рішення суду в добровільному порядку не може беззаперечносвідчити про вчинення боржником свідомих дій, спрямованих на уникнення від виконаннямайнових зобов'язань, у зв'язку з чим дійшов помилкового та безпідставного висновку проте, що подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеженняу праві виїзду за межі України є обгрунтованим, а зазначені в ньому обставини є доведеними.

Крім того, до суду апеляційної інстанції представником боржника ОСОБА_3 надані суду для огляду оригінали і для приєднання до матеріалів справи копії квитанцій про сплату ОСОБА_3 боргу за судовим рішення, всього на суму 60 000 грн. (а.с.231-233).Зазначені обставини додатково свідчать про те, що боржник не ухиляється від виконання судового рішення, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити головному ДВ Подільського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області Баланюк М.В. у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документу скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити головному державному виконавцю Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баланюк М.В. у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено: 19.04.2018 р.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра