АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 59
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Університету митної справи та фінансів на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Університету митної справи та фінансів, треті особи: Міністерство освіти і науки України, Державна казначейська служба України - про стягнення заборгованості по виплаті соціальної стипендії,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який мотивувала тим, що 01 вересня 2013 року була зарахована до складу студентів денної форми навчання Академії митної справи України, правонаступником якої є Університет митної справи та фінансів, а її батько ОСОБА_3 мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля 24 роки. З вересня 2013 року по червень 2017 року їй не донараховувалась та не виплачувалась стипендія. З огляду на це просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати соціальної стипендії за період з червня 2014 року по червень 2017 року у розмірі 64 929,97 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Університету на користь позивачки заборгованість з виплати соціальної стипендії за період з липня 2014 року по червень 2017 року у розмірі 58 818,90 грн..

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивачки заборгованості з виплати соціальної стипендії та інфляційних втрат за січень-червень 2017 року, посилаючись на його незаконність, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення переглядається в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по виплаті соціальної стипендії за період з 01 січня 2017 року по червень 2017 року, його законність в іншій частині не перевіряється, т ак як не є предметом апеляційного оскарження.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає рішення в оскаржуваній частині законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 01 вересня 2013 року була зарахована до складу студентів денної форми навчання Академії митної справи України, правонаступником якої є Університет митної справи та фінансів, а її батько ОСОБА_3 мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля 24 роки.

З вересня 2013 року по червень 2017 року позивачці не донараховувалась та не виплачувалась стипендія.

Посилаючись на вимоги ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1045, дослідивши наданий ОСОБА_2 розрахунок заборгованості по виплаті стипендії з урахуванням строку позовної давності за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року (до внесення змін до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці»), - районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача щодо невиплати стипендії є неправомірними, та законно стягнув з навчального закладу суму недорахованої та невиплаченої стипендії за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 39 826 грн., та за період з 01 січня 2017 року по 31 червня 2017 року у розмірі 6 000 грн., а всього 45 826 грн.

При цьому, керуючись ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», перевіривши наданий позивачкою розрахунок заборгованості, в тому числі із застосуванням індексів інфляції, - районний суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних витрат в розмірі 12 992,90 грн., з яких: за період з липня 2014 року по грудень 2016 року в розмірі 12 800,30 грн., та за період з 01 січня 2017 року по 31 квітня 2017 року у розмірі 192,60 грн..

В той же час, районний суд вірно вказав, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивачка не зверталася до Університету із заявою про виплату їй стипендії на підставіст.5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», - є необґрунтованими, оскільки право позивачки на відповідні пільги не ставиться у залежність від подачі відповідних заяв, а гарантоване державою та має бути забезпечено відповідачем, якому при вступі на навчання позивачкою надавались докази наявності пільг. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, а з огляду на те, що на день ухвалення оскаржуваного рішення редакція ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» не виключена із Закону, районний суд вірно вважав, що позивачка має право на призначення їй стипендії у розмірі, визначеному Законом.

Твердження апелянта про незаконність рішення в частині розподілу судових витрат також є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви фізичною особою станом на 01 січня 2017 року становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, районним судом вірно стягнуто з відповідача 640,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, оскільки їх розмір не може бути нижчим зазначеної суми з наведених вище підстав.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення в оскаржуваній частині повинне бути залишене без змін, як таке, що відповідає вимогам матеріального чи процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то апеляційний суд їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Університету митної справи та фінансів залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2018 року

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_4