Справа № 298/163/18
Номер провадження 2/298/119/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Келешовчак І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В позові йдеться про неможливість подальшого спільного проживання подружжя (сторін по справі) в укладеному 28.10.2014 року виконавчим комітетом Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області шлюбі (актовий запис № 07). В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, що призвело до частих сварок, відсутністю взаєморозуміння між ними. Відповідач зловживає спиртними напоями, виганяє позивача з будинку разом з малолітньою дитиною, завдає душевних травм дитині. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Сторони не проживають вже більше двох років. Заходів до примирення вживати не доцільно.

Оскільки відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання сина. Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина подружжя в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач на розгляд справи не зявилася, однак подала в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, також зазначила, що позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити. Позовну вимогу зазначену в п.4 про відновлення дошлюбного прізвища, просила залишила без розгляду.

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ст.206 ЦПК України).

При цьому, у підготовчому судовому засіданні відповідач подав письмову заяву, в якій зазначив, та просив розглянути справу за його відсутності, через неможливість відлучатись через велике завантаження в роботі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення не заперечив.

Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

По справі встановлено, що 28 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що складено відповідний актовий запис № 07. Дана обставина стверджується виданим повторно свідоцтвом про шлюб від 31.01.2018 р. серії І-ФМ № 172602.

З копії повторного свідоцтва про народження: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 31.01.2018 року серії І-ФМ № 412141 вбачається, що син сторін є неповнолітнім.

Спільне життя у сторін не склалось через різні характери та через їх постійні сварки, в результаті чого подружжя втратило почуття любові, поваги та взаєморозуміння одне до одного. Дані обставини, викладені позивачем у позовній заяві, не заперечувалися відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом;обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їх неповнолітній дитині. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст.181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.3 ст181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В абзаці 2 ст.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу дитині, однак самостійно не може повноцінно утримувати її, оскільки несе інші витрати повязані з її фізичним, духовним та моральним розвитком, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними.

Крім цього, оскільки позивач просила залишити позовну вимогу, щодо відновлення дошлюбного прізвища, без розгляду, дана заява не суперечить вимогам закону, не порушує законні права та інтереси інших осіб, а тому суд вважає що така підлягає до задоволення, а позовна вимога залишенню без розгляду відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Оскільки позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) звільнено від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, ці судові витрати (704,80 грн. судового збору ч.1, пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону № 3674-VI) відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 2-5,10,12,13,19,76-82,133,263-265 ЦПК України, ст. 112 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 28 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області (актовий запис № 07) між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову 1 лютого 2018 року й до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в частині позовних вимог про стягнення аліментів.

Позовну вимогу ОСОБА_1 про відновлення дошлюбного прізвища залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні в той же строк з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Головуючий