КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

[1]

10 грудня 2018 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:

рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року позов було задоволено. Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 21 вересня 2018 року подала апеляційну скаргу та просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення посилаючись на те, що у визначений законом строк вона подала апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року разом з клопотанням про зменшення розміру судового збору, оскільки майновий стан ОСОБА_1 не дозволяв сплатити визначений судом розмір судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2018 року у задоволені клопотання було відмовлено та надано строк для слати судового збору. Апелянтом вказані недоліки усунені не були. Ухвалою Апеляційного суду Київської області ухвалою від 06 липня 2018 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту на підставі ст.. 357 ЦПК України. Не погоджуючись з вказаними ухвалами апелянт направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у відкритті касаційного провадження за якою було відмовлено. Апелянт зазначала, що вказані причини пропуску нею строку на подачу апеляційної скарги є поважними, а тому просила його поновити. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, заявник зазначає, що строк на апеляційне оскарження було нею пропущено, в тому числі, у зв'язку з тим, що для сплати судового збору вона мала укласти договір позики, копію якого надано до матеріалів справи. Разом з тим, доказів на підтвердження того, що апелянт була позбавлена можливості укласти відповідний договір після отримання ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року, якою було визначено розмір судового збору, що підлягає сплаті за подачу апеляційної скарги, до суду надано не було.

В зв'язку з вищенаведеним, ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року наведені апелянтом причини пропуску строку було визнано неповажними та залишено апеляційну скаргу без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження підтвердженою доказами.

04 грудня 2018 року від ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій апелянт посилалась на ті самі обставини, які були визнані судом неповажними. Доказів на підтвердження об'єктивної неможливості звернення до суду з апеляційною скаргою у встановлений законом строк апелянтом не надано.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Вирішуючи питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду у взаємозв'язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого процесуальним законодавством строку на апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Так, підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Лише наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Пунктом 3 ч.4 ст. 356 ЦПК України визначено однією з вимог до апеляційної скарги надання документа про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2018 року (справа №804/958/17).

Частиною 4 ст. 357 ЦПК України визначено, що якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Таким чином, апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження рішення та причини пропуску, які ним зазначаються, не можна визнати поважними, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст.354, 357, 358 ЦПК України, суддя

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя

№ справи: 357/4311/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3398/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Б.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.