Номер провадження: 22-ц/785/49/18
Номер справи місцевого суду: 505/1457/16-ц
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 18 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено частково.

Вселено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с.Петрівка Котовського району Одеської області, мешканку АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Котовським МРВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, до квартири АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Кіровоград, мешканця АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_6, виданий Котовським МРВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер -НОМЕР_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженку та мешканку АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_7, виданий 23 липня 2012 року Котовським МВГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця с.Олександрівка, Котовського району Одеської області, мешканця АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_8, виданий 01 лютого 1996 року Котовським МРВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4, не чинити перешкоди ОСОБА_5 у здійсненні нею права користування та розпоряджання своєю часткою (3/4 частки) квартири АДРЕСА_2, шляхом передачі ОСОБА_5 дублікатів ключів від усіх замків встановлених на вхідних дверях квартири АДРЕСА_2.

Заборонено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 змінювати замки на вхідних дверях та встановлювати додаткові замки на вхідних дверях, змінювати вхідні двері та встановлювати додаткові вхідні двері у квартирі АДРЕСА_2, без згоди та відома ОСОБА_5.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали до суду апеляційну скаргу, у яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позивних вимог ОСОБА_5 Ігнатівни- відмовити у повному обсязі.

В свою чергу, не погоджуючись з рішенням суду, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_5, яка посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 надали відзив, в якому зазначили свої заперечення щодо доводів скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що згідно копії паспорту, позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.Петрівка, Котовського району Одеської області та мешканка АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21433721, виданого 26 грудня 2008 року КП «Котовське міськрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості, ОСОБА_5 належить право власності на 3/4частки квартири АДРЕСА_2, на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області №2-20/2008 р. від 03 листопада 2008 року (а.с.6).

Згідно копії рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області №2-20/2008 р. від 03 листопада 2008 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано за нею право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом спадкоємця першої черги після смерті чоловіка, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Визначено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2: - ОСОБА_5 виділено у користування жилу кімнату, площею 16,6 кв.м. і балкон, площею - 0,8 кв.м., що відповідно складає 60/100 ідеальної частки квартири; - ОСОБА_2 виділено у користування жилу кімнату, площею - 11,7 кв.м., що відповідно складає - 40/100 ідеальної частки квартири. Коридор, кухню, ванну кімнату і туалет залишено у спільному користуванні сторін. Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_5 в користуванні цією квартирою. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі в сумі 950 гривень 52 копійки. (а.с.7-8).

Відповідно до копії рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області №2-829/11 від 22 грудня 2011 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Вселено ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 8,50 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37,00 грн. (а.с.9).

Встановлено, що ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_8 неодноразово зверталися до Котовського ВП ГУНП в Одеській області з приводу того, що ОСОБА_2 не впускає ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2, про що їм надано було відповідні повідомлення (а.с.10-11,13-15).

Також з'ясовано, що представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 двічі зверталася до «Урядової гарячої лінії» щодо невиконання судового рішення, про що управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було надано відповідні відповіді. У вказаних відповідях ОСОБА_8 було повідомлено щодо повного виконання виконавчих дій по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа №2-829, виданого 22 грудня 2011 року Котовським міськрайонним судом Одеської області, а саме про вселення ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_2, було виконано в повному обсязі, про що складено акт державного виконавця та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, як фактично виконаного (а.с.12,16,17).

Згідно копії паспорта відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м.Кіровоград, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, мешканець АДРЕСА_2 (а.с.69-70,137,250-252).

Відповідно до копії паспорта відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка та мешканка АДРЕСА_2 (а.с.71,135).

Згідно копії паспорта відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець с.Олександрівка Котовського району Одеської області, зареєстрований по АДРЕСА_4 та мешканець АДРЕСА_2 (а.с.72).

Встановлено, що 26 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_3, за актовим записом №129, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, внаслідок чого її прізвище змінено на «ОСОБА_3» (а.с.138,196).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_17 в м.Котовськ Одеської області та його батьками вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.73,140,197,221,236).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_16 в м.Одеса та його батьками вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.74,139,222,237).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Котовської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №1358, вбачається, ОСОБА_11 придбала квартиру АДРЕСА_2 (а.с.119).

20 січня 2004 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Котовського міського нотаріального округу Одеської області з заявою щодо прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_11 (а.с.124).

Згідно копії договору оренди квартири у приватної особи від 22 серпня 2003 року, ОСОБА_11 передала ОСОБА_3 в термінове платне користування квартиру по АДРЕСА_2 на строк 25 років в присутності свідків, до якого додано акт приймання-передачі від 28 серпня 2003 року (а.с.125-130, 133-134).

Відповідно до акту від 29 квітня 2011 року, складеного дворовим комітетом, ОСОБА_5 не проживає та ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_2, до якого додано акт опису майна у вказаній квартирі (а.с.143-144).

З копії виконавчого листа №829/11 від 25 травня 2012 року, виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області, вбачається, що за рішенням суду з ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_2 матеріальні витрати в сумі 7575 гривень 85 копійок (а.с.172).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та про реєстрацію №1782, виданої 16 травня 2017 року виконавчим комітетом Подільської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 поживає та зареєстрована в АДРЕСА_2, яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,3 кв.м. на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають три особи: ОСОБА_3, 1980 року народження, ОСОБА_9, 2006 року народження, ОСОБА_10, 2013 року народження (а.с.187,219,235).

Відповідно до довідки № 164, виданої 22 травня 2017 року комунальною організацією «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Подільськ», ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_16, мешканець АДРЕСА_2, перебуває на обліку, як часто і довго тривалохворіюча дитина, потребує індивідуального догляду матері з 07 вересня 2016 року по 07 вересня 2017 року; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_17, мешканець АДРЕСА_2, перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: хронічний гіперпластичний реніт. Аденоїди ІІ-ІІІ ст., Міопія слабого ступеня. Спазм акомодації. (а.с.188,224,233).

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №87192488, виданої 16 травня 2017 року виконавчим комітетом Подільської міської ради Одеської області, вбачається, що відсутні будь-які відомості щодо зареєстрованого за ОСОБА_3 майна (а.с.189).

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №87239012, виданої 17 травня 2017 року виконавчим комітетом Подільської міської ради Одеської області, вбачається, що за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 2,0114 га, яка знаходиться на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9, виданим 01 червня 2004 року Котовською районною державною адміністрацією Одеської області (а.с.190).

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської міської ради щодо втрати права користування, виселення та зняття з реєстрації малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_17, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_16, з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, №1236 від 20 червня 2017 року вбачається, що орган опіки дослідивши матеріали справи, а також взявши до уваги акт обстеження житлово-побутових умов проживання малолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_17, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_16, встановив, що малолітні діти проживають та зареєстровані за місцем проживання їх матері ОСОБА_3 та мають право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2. Разом з цим встановлено, що громадянці ОСОБА_5 та ОСОБА_2, на підставі рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 03 листопада 2008 року (справа № 2-20/2003 р.) належить відповідно на 3/4 та 1/4 частки права власності на вказану квартиру. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської міської ради керуючись ст.ст. 32, 67, 71 Цивільного кодексу України, ст.ст. 171, 173, 176, 177, 178 Сімейного Кодексів України, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» вважає, що вимоги п.4 позовної зави ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування, їх виселення та зняття з реєстрації є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у зв'язку із тим, що вони грубо порушують майнові права дітей. У зв'язку із чим орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської міської ради просить відмовити у задоволенні п.4 уточненої позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, так як зазначене рішення не відповідатиме інтересам малолітніх дітей (а.с.259-260).

Позивач вказує, що після успадкування нею 3/4 частки вказаної квартири, в ній, без її згоди стали проживати ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_13 З того часу ОСОБА_5 неодноразово намагалася потрапити до квартири, оскільки відповідачі перешкоджають їй в цьому та не впускають до квартири, через що вона змушена була звернутися до суду про її вселення у вказану квартиру.

За рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2011 року позов ОСОБА_5 було задоволено та ухвалено рішення про її вселення до квартири АДРЕСА_2. Однак ОСОБА_2 відмовився виконувати вказане рішення суду та не впускав позивачку до квартири. Лише в примусовому порядку, разом з державним виконавцем ВДВС Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, відповідач впустив її до вказаної квартири, однак в подальшому ОСОБА_5 не мала можливості користуватися нею, так як ключі від вхідної двері є лише у ОСОБА_2, а він відмовився та до теперішнього часу відмовляється передати їй дублікат вказаних ключів.

ОСОБА_5 вказує, що потім неодноразово намагалася потрапити до квартири АДРЕСА_2, однак відповідачі продовжують чинити їй перешкоди у користуванні квартирою, не відчиняють двері та не надають дублікати ключів від вхідної двері квартири. Через незаконні дії відповідачів, вона не має змоги потрапити до квартири, належним чином користуватися своєю власністю, але виламувати двері не бажає через те, що відповідачі знову змінять замки. Так як домовитись з відповідачами по справі про порядок користування квартирою вона не може, оскільки вони демонструють явну неможливість спільного проживання, позивач змушена звернутися до суду.

Крім того ОСОБА_3 та ОСОБА_3, без жодних правових підстав самовільно та незаконно вселилися та фактично проживають в квартирі АДРЕСА_2, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності, чим порушено її права та створено перешкоди в користуванні та володінні належним їй майном, а їх постійне проживання у вказаній квартирі фактично не дає можливості в повній мірі володіти та користуватись своєю часткою.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є співласником спірної квартири, а відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні нею, що є безумовним порушенням прав позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користуватися спірною квартирою, суд виходив з того, що відповідачі були вселені в спірну квартиру, як члени сім»ї іншого співвласника ОСОБА_2, належним чином зареєстровані та постійно проживають у даній квартирі зі своїми дітьми, тому мають право користуватися цим житлом відповідно до закону.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно,що є у власності двох або більше осіб (співвласників),належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

До членів сім'ї, власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, тобто дружина власника квартири, їхні діти і батьки, а також інші особи.

Спірна квартира перебуває у спільній частковій власності позивача ОСОБА_5, за якою визнано право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом спадкоємця першої черги після смерті чоловіка, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 виділено у користування жилу кімнату, площею 16,6 кв.м. і балкон, площею - 0,8 кв.м., що відповідно складає 60/100 ідеальної частки квартири.

ОСОБА_2 виділено у користування жилу кімнату, площею - 11,7 кв.м., що відповідно складає - 40/100 ідеальної частки квартири. Коридор, кухню, ванну кімнату і туалет залишено у спільному користуванні сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Тобто ОСОБА_11 на підставі ст.361 ЦК України ще до постановлення рішення Котовського міськрайсуду Одеської області від 03 листопада 2008 року розпорядилася власним майном та передала його ОСОБА_3 в термінове платне користування на строк 25 років.

ОСОБА_2, будучи власником ? частки квартиру АДРЕСА_2, також відповідно до ст. 361 ЦК України надав згоду та не заперечує проти проживання разом з ним його доньки ОСОБА_3, чоловіка доньки - ОСОБА_4, та двох їх дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_17 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_16.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та двоє їх дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_17 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_16 - є відповідно до ст. ч.2 ст.64 ЖК України членами сім'ї ОСОБА_2.

Тому, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3, без жодних правових підстав самовільно та незаконно вселилися та фактично проживають в квартирі АДРЕСА_2, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності та їх проживання та реєстрація в даній квартирі створює для неї перешкодиу користуванні майном, спростовуються доказами наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч.3, ч.4 статті 29 Цивільного кодексу України: місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Тому, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_17 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_16, мають законне право на проживання в спірній квартирі разом зі своїми батьками.

Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилаються на те, що судом першої інстанції не перевірено факт підтвердження повноважень представника ОСОБА_5-ОСОБА_8, а саме не перевірено строк дії довіреності представника.

Апелянти також посилаються на те, що позивачка в своїх позовних вимогах вводила в оману суд та надавала недостовірні дані, оскільки відповідачами не здійснювалось самовільне та незаконне вселення в спірну квартиру. У 2001 році з дозволу власниці квартири ОСОБА_11 у якості членів сім'ї останньої вселилася її онука ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_4. З 2003 року останні мешкають у вищевказаній квартирі, у цьому ж році складено договір оренди квартири. Оскільки рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області було постановлено у 2008 році, то сім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_17 ще до винесення судом рішення на законних підставах мешкала у вищевказаній квартирі.

Також, апелянти зазначають, що представник позивача не надала переконливих доказів того, що ОСОБА_14тривалий час не вселяли в квартиру, оскільки на їх думку ОСОБА_5 взагалі декілька років не ставила на мету знову вселятись в спірну квартиру.

Апелянти вважають, що неправомірна поведінка позивача ОСОБА_5 нагадує поведінку хворої людини з психічними розладами та потребує відповідного обстеження у спеціалізованому психічному закладі та посилаються на те,що суд не задовольнив їх вимоги про витребування медичних документів про можливу хворобу позивача,так як її поведінка нагадувала психічно хвору людину.

При цьому, апелянти зазначали, що вони бажають припинити право позивача на частку в спільному майні, проте всупереч ст.10 ЦПК України суд не роз'яснив їм вимог ст. 365 ЦК України та право на пред'явлення зустрічного позову.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом було достовірно встановлено, що відповідачі створюють перешкоди в користуванні спірною квартирою, співвласницею якої являється ( частка ?) позивач, яка немає змоги користуватися своєю власністю, а співвласники мають рівні права та обов»язки відносно своєї власності та відповідно ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону.

Щодо посилань апелянтів на те, що неправомірна поведінка позивача ОСОБА_5 нагадує поведінку хворої людини з психічними розладами та потребує відповідного обстеження у спеціалізованому психічному закладі, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті (ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Тобто, відповідачами не доведений той факт, що ОСОБА_5 страждає хронічними, стійкими психічними розладами та не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не перевірено факт підтвердження повноважень представника ОСОБА_5-ОСОБА_8, як адвоката, є неспроможними, оскільки позов було подано до суду ще 15.04.2016 року, тому суд першої інстанції правомірно допустив до участі у справі представника ОСОБА_8 на підставі довіреності.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Повний текст судового рішення складено 01.06.2018року.