Справа №461/399/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

04 червня 2018 року Галицький районний суд містаЛьвова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа Галицький районний відділ Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа Галицький РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, в якому просить стягнути в відповідача грошове забезпечення, яке він мав до 06.11.2015 року з 23.05.2016 року (часу видачі виконавчого листа) до часу набрання законної сили цим рішенням; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі половини заподіяної йому шкоди вказаної у п.2 позовної заяви.

Позов мотивує тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/6333/15 від 19.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 року, скасовано наказ ГУМВС України у Львівській області №868 від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів; поновлено останнього на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 06 листопада 2015 року. Крім того, вирішено стягнути на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 19438 грн. 38 коп., без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків. Однак, рішення суду відповідачем не виконано в повному обсязі. Стверджує, що такими діями відповідач спричинив йому моральні страждання, які виразилися у тому, що були порушені його нормальні життєві зв'язки, адже після звільнення і в подальшому невиконання рішення суду про поновлення на роботі погіршилися його стосунки з сім'єю. Крім того, він докладав зусиль для пошуку нової роботи, оскільки має на утриманні троє неповнолітніх дітей, що крім того стало причиною погіршення здоров'я, і як наслідок перебування на стаціонарному лікуванні.

18.05.2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на його користь середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення суду з 19.05.2016 року по 10.04.2017 року та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі ? від загальної суми за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. Решту позовних вимог підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подав. Cуд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача з винесенням заочного рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/6333/15 від 19 травня 2016 року, залишеною без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/3898/16 від 25 серпня 2016 року визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішні їх справ України у Львівській області №868 від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України в запас за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів. Вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 06 листопада 2015 року та стягнути з Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 19438 грн. 38 коп., без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків. В частині поновлення на посаді і стягнення грошового забезпечення за один місяць постанова від 19.05.2016р. виконується негайно /а.с.6-9, 10-12/.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шестаком Олегом Володимировичем від 31 травня 2016 року відкрито виконавче провадження за номером 51277253 для примусового виконання виконавчого листа №813/6333/15 виданого 23.05.2016 року /а.с.13/.

01.09.2016 року та 28.11.2016 року відділом примусового виконання рішень УДВС було скеровано вимоги до Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Львівській області щодо виконання вищевказаного рішення суду /а.с.14, 16/.

Крім того, у зв'язку із невиконанням рішення суду, постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Ільчишин Л.В. від 27.09.2016 року /а.с.15/ та постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Мельник Р.І. від 28.11.2016 року /а.с.17/ на боржника - Головне управління МВС України у Львівській області накладено штраф.

Також, 07.12.2016 року відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області скеровано на адресу прокуратури Львівської області подання (повідомлення) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності /а.с.18/.

11.04.2017 року наказом ГУ МВС України у Львівській області №1022 о/с «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу ГУ МВС України у Львівській області з 06.11.2015 року /а.с.57/.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отож, як випливає з вищевикладеного, всупереч вимогам Закону про негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідачем було поновлено позивача на роботі лише 11.04.2017 року, а відтак, період часу з 19.05.2016 року (день винесення постанови Львівським окружним адміністративним судом) по 10.04.2017 року є вимушеним прогулом, що спричинений затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст.236 КЗпП України).

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за вересень та жовтень 2015 року /а.с.16/ такий становив 7891,08 гривень.

Окрім того, згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік, у вересні та жовтні 2015 року було по 22 робочих дні.

Середньоденний розмір грошового забезпечення складає 179,34 грн.

Згідно наведеного позивачем розрахунку середнього заробітку, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, такий становить 40503,84 грн. (179,34 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 226 (кількість днів)).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Постановами адміністративних судів встановлено факт порушення прав позивача при проходженні ним служби, а також встановлена при цьому протиправність, винність дій відповідача. Крім того, незважаючи на існування постанови суду про негайне усунення вищенаведених порушень відповідач не виконав рішення суду, внаслідок чого спричинив позивачу моральні страждання пов'язані з погіршенням стосунків в його сім'ї, а також у необхідності шукати засоби для існування (пошук роботи) .

Однак сума, визначена позивачем в позовній заяві є завищеною, і дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших вищенаведених обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 1000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем згідно із квитанцією №49 від 30.01.2017 року сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн., його позов задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 768 грн. сплаченого судового збору (задоволення 1-ої вимоги повністю та 2-ої вимоги на 20%).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, який спричинений затримкою виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2016 року, в період з 19.05.2016 року по 10.04.2017 року та 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок - судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення виготовлено 04.06.2018 року.