Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/16583/15-ц

провадження № 61-13819св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Пастощука М. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 49 882 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 12,89 % річних, строком до 23 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 06 березня 2008 року між позичальником та банком укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м.

На забезпечення зобов'язань позичальника, 06 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожним окремо було укладено договори поруки, згідно з якими останні зобов'язались нести відповідальність перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язання шляхом своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафних санкцій.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 11 серпня 2015 року виникла заборгованість у сумі 40 378,75 дол. США, що еквівалентно 858 571,38 грн.

На підставі викладеного ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором за тілом і відсотками у сумі 37 673,86 дол. США; пеню в сумі 33 482,13 грн; штраф в сумі 24 031,81 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року (у складі судді Логінової С. М.) позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2008 року за тілом і відсоткам у сумі 37 673,86 дол. США, пеню у сумі 10 000 грн та штраф у сумі 7 000 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. При цьому, зменшив розмір пені, нарахованої за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором та штрафу, оскільки негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання не настало.Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителів суд виходив з того, що поручителі не отримали письмові повідомлення про повернення заборгованості, тому до них позов пред'явлено передчасно.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором: по тілу кредиту у сумі 34 283,93 дол. США, що еквівалентно 728 977,52 грн; по процентах - 3 389,93 дол. США, що еквівалентно 72 079,92 грн; по пені - 33 482,13 грн; штрафу - 24 031,81 грн, а всього 858 571,38 грн солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_2; солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3; солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що банк у встановленому в договорах поруки порядку надіслав відповідну вимогу позичальнику і поручителям, тобто виконав свої обов'язки за договорами поруки. Отже, відповідно до закону та умов договорів поруки відповідачі зобов'язалися нести солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_2 кредитних зобов'язань, тому стягнув солідарно з позичальника та поручителів на користь банку кредитну заборгованість у визначеному в позові розмірі.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом залишено поза увагою, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 письмових вимог про повернення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з несвоєчасним виконанням позичальником зобов'язань не отримували. Крім того, зазначають, що додатковою угодою до кредитного договору від 06 березня 2008 року змінено умови кредитного договору, які відбулись без згоди поручителів та призвело до збільшення обсягу відповідальності, тому поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є припиненими. Отже, підстави для стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором відсутні.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційний суд встановив, що 06 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 49 882 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 12,89 % річних, строком до 23 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 06 березня 2008 року між позичальником та банком укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м.

На забезпечення зобов'язань позичальника, 06 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожним окремо було укладено договори поруки, згідно з якими останні зобов'язались нести відповідальність перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язання шляхом своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафних санкцій.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 11 серпня 2015 року виникла заборгованість у сумі 40 378,75 дол. США, що еквівалентно 858 571,38 грн, з яких: заборгованість по тілу і відсотках - 37 673,86 дол. США; по пені в сумі 33 482,13 грн; по штрафу - 24 031,81 грн.

13 серпня 2015 року банк відповідно до умов кредитного договору направив позичальнику і поручителям вимогу про погашення простроченої (поточної) заборгованості по кредиту та попередив, що в разі незадоволення претензії банку останній звернеться до суду з вимогою про дострокове стягнення загальної заборгованості по кредиту як простроченої, так і поточної.

Установлено, що відповідні вимоги до боржника та поручителів банк направив 13 серпня 2015 року, про що свідчить журнал вихідної кореспонденції, 17 серпня 2015 року ОСОБА_2 отримав зазначену вимогу. 20 серпня 2015 року позивач звернувся з позовом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Установлено, що 11 травня 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій виклали договір кредиту від 06 березня 2008 року в іншій редакції. Сторони погодили відстрочення частини необхідних платежів, змінили розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу. Розмір заборгованості на дату укладення цієї додаткової угоди було відстрочено та розбито на період до 12 жовтня 2010 року, шляхом відстрочення сплати до 30 % від мінімального необхідного платежу.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності останнього.

У свою чергу, 11 травня 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожним окремо було укладено договори поруки до кредитного договору у редакції від 11 травня 2010 року, отже підписавши ці договори поруки останні надали згоду на наступне збільшення обсягу відповідальності за зобов'язаннями ОСОБА_2

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов правильного висновку, що боржник ОСОБА_2 не виконав взятих зобов'язань по кредиту, а тому згідно з наведеними положеннями закону та умов зазначених договорів боржник і кожний поручитель солідарно повинні нести відповідальність за зобов'язаннями перед ВАТ КБ «Надра» за вимогами банку про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд також погоджується з висновками апеляційного суду про те, що договори поруки не є припиненими, оскільки, уклавши договори поруки, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтвердили свою згоду на укладення договору кредиту від 06 березня 2008 року в редакції договору від 11 травня 2010 року.

Доводи касаційної скарги про те, що мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителів, згоду на яку поручителі не надавали, не заслуговують на увагу, оскільки зміна зобов'язання за кредитним договором від 06 березня 2008 року, яка призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителів, відбулася за згодою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яку вони надали під час укладення договорів порукивід 11 травня 2010 року, а тому посилання відповідачів у касаційній скарзі на незастосування судами положення статті 559 ЦК України є безпідставним.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська