ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 640/15275/18

Провадження № 22-ц/818/1009/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 640/15275/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2018 року, постановлену суддею Ніколаєнко І.В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт та встановлено заборону відчуження чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, до розгляду справи по суті.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами виник спір; заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами; невжиття таких засобів може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлений у справі позов є спробою ОСОБА_2 вкотре ухилитися від виконання нею своїх зобов'язань за договором іпотеки та має на меті перешкодити виконанню рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року про звернення стягнення на цю квартиру в рахунок погашення її боргу перед ним.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Відповідно до п. 1 ч.1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт та заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, посилаючись на те, що предметом позову є грошові кошти в сумі 200000грн., які відповідачка взяла у нього борг за договором позики та до теперішнього часу не повернула. Йому відомо про наміри відповідачки продати вказану квартиру.

Натомість в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 18 березня 2010 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно умов останній отримав в борг грошові кошти в розмірі 2424000грн., що в доларовому еквіваленті складало 303000дол. США., строком до 25 грудня 2012 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором позики, 18 березня 2010 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно умов якого вона передала йому в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Державна реєстрація іпотеки та реєстрація заборони відчуження предмету іпотеки зроблені 18 березня 2010 року; записи про реєстрацію внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: про реєстрацію іпотеки, запис №5712393 на підставі рішення державного реєстратора, індексний №13168674 від 20 травня 2014 року.

Вищевказані обставини підтверджуються: інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 16 вересня 2018 року; договорами іпотеки та позики від 18 березня 2010 року.

Як свідчать виділені матеріали справи рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 2347207,25грн.; в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на іпотечне майно - спірну квартиру - шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною, узгодженою в договорі іпотеки, що дорівнює 2424000грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року, залишеним ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року без змін, рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року в частинні стягнення коштів в розмірі 2347207,25грн. - скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8519464,25грн.

Це ж рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - змінено; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором позики в розмірі 8519464,25грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 5429000грн.

Постановляючи ухвалу про накладення арешту та встановлення заборони відчуження спірної квартири, суд не врахував роз'яснень, які містяться в п.п.3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а також вимог п. 1 ч.1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, оскільки забезпечення позову, в т.ч. шляхом накладення арешту повинно стосуватися майна, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Оскільки рішенням апеляційного суду від 25 жовтня 2016 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, накладення судом арешту та встановлення заборони відчуження спірної квартири порушує права ОСОБА_3 щодо повернення йому стягнутих за рішенням суду грошових коштів за рахунок реалізації іпотечного майна.

За таких обставин підстав для накладення арешту та встановлення заборони відчуження квартири не вбачається.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2018 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.