Справа 237/3218/17
Номер провадження 2/237/137/18
19.03.18 року м. Курахове
Мар'їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Сенаторова В.А.
при секретарі Лахно Т.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Курахове позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
ОСОБА_1 звернувся до Марїнського районного суду Донецької області із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а, кв. 20 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 грошові кошти, а саме: - суму боргу в розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень 00 копійок; - суму втрат від інфляції в розмірі 3282 (три тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 23 копійки; - суму 3% річних в розмірі 314 (триста чотирнадцять) гривень 14 копійок; - суму курсової різниці 4457 (чотири тисячі чотириста пятдесят сім) гривень 83 копійки; - суму пені за розрахунком подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення в розмірі 3929 (три тисячі девятсот двадцять девять) гривень 97 копійок; - стягнути з відповідача судові витрати.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність суду не подано, тому, суд ухвалив рішення провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із ч. 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно, об'єктивно, повно, безсторонньо та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі письмові докази та пояснення учасників провадження, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний їхній зв'язок у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 509, ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що згідно розписки від 24.04.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВК № 746091, виданий Курахівським МВ Марїнського РВ ГУМВС України в Донецькій області 27 жовтня 2010 року взяла у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ВА № 288124, виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 23 квітня 1996 року, суму грошей у розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень 00 копійок. Сума отримана 24 квітня 2014 року, яку ОСОБА_2 зобовязується повернути до 01 серпня 2014 року. У випадку зростання курсу долару зобовязується повернути різницю.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати суму передбачену ст. 625 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
При цьому , індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі №6-369цс15.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року (справа №6-2168цс15).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вказану суму позивачу не повернула, а тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, три відсотки річних з 10 січня 2015 року по 10 січня 2017 року складають 314,14 гривень.
В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі - 640,00 грн.
На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.
- суму боргу в розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень 00 копійок;
- суму втрат від інфляції в розмірі 3282 (три тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 23 копійки;
- суму 3% річних в розмірі 314 (триста чотирнадцять) гривень 14 копійок;
- суму курсової різниці 4457 (чотири тисячі чотириста пятдесят сім) гривень 83 копійки;
- суму пені за розрахунком подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення в розмірі 3929 (три тисячі девятсот двадцять девять) гривень 97 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а, кв. 20 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя В.А.Сенаторов
Дата документу 19.03.2018