Справа № 177/739/16-ц
Провадження № 2/177/35/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2018 року м.Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н.В.

секретаря судового засідання Зборівської І.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, по стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, та уточнюючі позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 251439, 00 гривень та судовий збір в розмірі 25114,46 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2013 між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала в борг 109000,00 гривень, та зобов'язалася повернути зазначену суму боргу до 01.08.2013, в супереч цьому в установлений строк взяте на себе зобов'язання не виконала, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 251439,00 гривень, яка складається з суми боргу за договором позики, інфляційних втрат та 3% річних.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Присутні в судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи на відсутність факту передачі коштів відповідачу. Відповідач наполягала на тому, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, була повідомлена про факт недостачі в магазині, де працювала, у зв'язку з чим, під тиском та погрозою з боку позивача, який і відбирав від неї розписку, побоюючись, що її притягнуть до кримінальної відповідальності, вона склала розписку, в якій вказала, що зобов'язується віддати суму коштів. Вказувала на те, що факту передачі коштів не було.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з тексту розписки ОСОБА_2, зобов'язалася повернути ОСОБА_4 109000,00 гривень до 01.08.2013 року (а.с. 43). Тест вказаної розписки є доказом укладення договору позики, виникнення між сторонами договірних відносин, та безпосереднього факту передачі коштів ОСОБА_2

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У зв'язку з вище викладеним суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини - позики.

Згідно з ч.2 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічне положення закріплене в ст. 1051 ЦК України, яка визначає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, пояснила, що вона разом з ОСОБА_2 працювала у ФОП ОСОБА_6. При розрахунках, була виявлена недостача, яку виплачували працівники ФОП ОСОБА_6, та вона в тому числі. ОСОБА_2 написала розписку з власної волі, оскільки перед підписанням ОСОБА_5, особисто уточнила у ОСОБА_2 про правильність інформації відображеної в розписці.Передачу грошей по розписці свідок ОСОБА_5 не бачила. ОСОБА_4 свідок знає, як директора ФОП ОСОБА_6.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, пояснив, що він є чоловіком відповідача. Певний період часу він з дружиною працював у ФОП ОСОБА_6. Позивач привозив на склад до ФОП ОСОБА_6 іграшки. Про те, чому ОСОБА_4 закрив жінку в кабінеті свідок пояснити не може. Коли жінка писала розписку, ОСОБА_7, був в складі. Приїхали три хлопці, які представилися міліцією, дружина була згодна на все. Була виявлена недостача в програмі та на складі не співпадала кількість іграшок. Погроз в адресу дружини свідок не чув. Цілий день близько п'яти годин жінка та ОСОБА_4 перебували в кабінеті, після чого він з дружиною разом пішли додому. Про розписку свідок знає зі слів дружини, яка розповіла йому, що розписку написала під тиском. Особисто він не бачив та не чув жодних погроз.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Твердження відповідача в частині того, що вказані кошти вона не отримувала, суд розцінює критично, оскільки це спростовується змістом розписки, факт власноручного написання якої відповідач не оспорювала.

Доводи відповідача про те, що вказана в розписці сума є фактично сумою недостачі, яка виникла при виконанні нею трудових обов'язків, суд розцінює критично, оскільки твердження відповідача проте, що між сторонами були трудові відносини, які вона підтверджує ксерокопією з трудової книжки, (а.с.54) не доведені, так як в трудовій книжці роботодавцем зазначено ФОП ОСОБА_6, що не має жодного відношення до позивача, крім того твердження відповідача про наявність факту недостачі при виконанні нею обов'язків продавця, не доведена в силу ст. 81 ЦПК України.

Крім цього, згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач ОСОБА_2, вказувала, що дана розписка складена під тиском та погрозами, натомість не надала суду доказів про звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення позивачем протиправних дій. Також відповідач не зверталася до суду із зустрічним позов та не ставила перед судом питання про визнання договору недійсним з причини укладення його під тиском, погрозою, тощо, тобто під впливом насильства або під впливом тяжкої обставини. Вище вказане свідчить, що даний договір позики, в силу ст. 204 ЦК України є дійсним.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Стаття 545 ЦК України передбачає, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як видно з тексту розписки, відповідач зобов'язалася повернути суму позики до 01.08.2013, але обов'язок повернути кошти на момент розгляду справи не виконала. Наявність оригіналу розписки у позивача, за відсутності в ній відміток про виконання, в силу ст. 545 ЦК України, свідчить про те, що зобов'язання є невиконаним.

Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Сума 3% річних з моменту прострочення відповідачем договірних зобов'язань та до моменту уточнення позивачем позовних вимог, складає 13492,00 гривень (109000 : 100% * 3% :365 *1506) а інфляційні втрати за вказаний період складають 133521,79 гривень.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу за договором позики (розпискою) в сумі 109000,00 гривень та стягнення штрафних санкцій в результаті несвоєчасного виконання зобов'язання у вигляді інфляційних втрат в розмірі 128947,00 гривень, так як суд не може вийти за рамки позовних вимог та 13492,00 гривень - 3% річних.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним судовий збір в розмірі 2514,46 гривень, відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, натомість відповідно до ставок судового збору ЗУ «Про судовий збір», сума судового збору пропорційна задоволенню позовних вимог складає 2514,39 гривень, тому в цій частині, суд приходить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, ст. 141, 259, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 625, 1046,1047,1049 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, по стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці м. Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 - суму боргу за договором позики в розмірі 251439 (двісті п'ятдесят одна тисяча чотириста тридцять дев'ять ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці м. Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 - 2514(дві тисячі п'ятсот чотирнадцять) гривень 39 копійок, в рахунок сплати судового збору.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: