Справа № 520/1301/16-ц
Провадження № 2/520/3160/18
Київський районний суд м. Одеси в складі:
судді Пучкової І.М.
заучастю секретаря судового засідання Бродецької Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, про виселення,-
Відповідачі відзив на позовну заяву не надали. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав того, що виселенням із житлового будинку неповнолітньої дитини порушуються права дитини.
Суд, дослідивши докази та матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Разом з тим, ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним кредитним договором не виконав, а допустив заборгованість по сплаті платежів по кредиту.
Судом встановлено, що вимогою-претензією від 09.12.2015 року, яка була направлена ОСОБА_1 рекомендованим листом згідно Реєстру від 10.12.2015 року, справжність якого підтверджена печаткою відділення поштового звязку позивачем було попереджено відповідача про необхідність виселення та зняття з реєстраційного обліку в будинку протягом 30 днів з моменту отримання вимоги.
Вказана вимога позивача жодним із відповідачів добровільно не виконана.
За змістом ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.
Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.
За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Таким чином, суд вважає, що позивачем виконано щодо відповідача ОСОБА_1 вимоги ч.3 ст.109 ЖК України в частині надіслання відповідачеві вимоги щодо добровільного виселення на протязі одного місяця з дня отримання вимоги.
Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Отже, ч.2 ст.109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року в справі №6-2830цс15).
Таких же висновків дотримується і Верховний Суд в постанові у справі №243/4366/16-ц від 15.02.2018 року.
Ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
П.1.7 кредитного договору №0DMLGK01420328 від 17.07.2007 року передбачено, що банком кредитні кошти надаються ОСОБА_2І на наступні цілі: придбання нерухомості.
Відповідно до умов договору іпотеки, а саме, п. 18.7. договору іпотеки № № ODMLGK01420328 від 17.07.2007 року, обовязок іпотекодавця не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найом), у лізинг, наступну іпотеку, у спільну діяльність або у позичку, а також не здійснювати до видачі заставної його відчуження або інше розпорядження предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя.
Пунктом 18.12. договору іпотеки передбачено обовязок іпотекодавця не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.
Із змісту довідки №157 від 30.03.2016 року виданої КП ЖКС "Вузівський" вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 були зареєстровані в квартирі 22.08.2007 року, а ОСОБА_1 26.09.2009 року, тобто, після укладення договору іпотеки від 17.07.2007 року.
Будь-які докази щодо надання письмової згоди іпотекодержателя в матеріалах справи відсутні.
На момент реєстрації малолітньої дочки ОСОБА_1 мав усвідомлювати всі ризики того, що квартира є предметом іпотеки. Розуміючи умови договору іпотеки, що узгоджені між ним і банком, ОСОБА_1 не звернувся до банку з питань реєстрації вказаної особи в будинку.
Дії відповідача мали свідомий характер та порушують не тільки умови укладеного між сторонами договору іпотеки, але й суперечать вимогам та засадам цивільного законодавства, зокрема, добросовісності, оскільки наявність прав на іпотечне майно не припиняє іпотеку, проте, ускладнює процес її реалізації.
Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Чинним законодавством не передбачено обмежень на проживання малолітніх дітей разом з їх батьками і, навпаки, передбачено набуття малолітніми дітьми прав на житло аналогічних з правами їх батьків, а саме, права на користування житлом.
Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки при подачі позову ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 2756 грн., а даний позов судом задоволено в повному обсязі, то стягненню з відповідачів ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача підлягає вся сплачена сума, пропорційно до задоволених вимог.
Керуючисьст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.109 ЖК УРСР, ст.ст.33,38,39,40 Закону України «Про іпотеку», -
Позовну заяву ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради, про виселення задовольнити повністю.
Визнати дії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кор. 1, кв. 33, щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, неправомірними.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Пучкова І. М.