Справа № 148/1269/18
Провадження №2-о/148/73/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2018 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що коли помер її батько, її мати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вийшла заміж за ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_5. Відтоді ОСОБА_5 став проживати з ними в житловому будинку по АДРЕСА_1 і став їй за батька, утримував та виховував її.

У вересні 1996 вона з вітчимом зареєструвалися у даному будинку.

02.03.2004 її мати та відчим подарували їй даний будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати ОСОБА_6 померла. Після її смерті вони з відчимом проживали разом за вищевказаною адресою, аж до його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3

Дітей у вітчима не було і вона його хоронила. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельної ділянки площею 0,8023 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка йому належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого Тульчинською райдержадміністрацією 06.05.2010. Заповітного розпорядження її вітчим ОСОБА_5 не склав. Спадкоємців першої черги у нього немає. Спадкоємцями у другу чергу стали рідні сестри вітчима - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але вона спадщину не прийняли, а вона прийняла. Однак, оформити спадкове майно вона не може. Для того, щоб вона могла оформити своє право на спадкове майно їй необхідно встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 на протязі не менше як 5-ти років. В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить встановити факт її постійного проживання однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_5 з 11.09.1996 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 в житловому будинку АДРЕСА_2

В судове засідання заявник не з'явилася. Подала до суду заяву, згідно якої просить справу слухати у її відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити.

Заінтересовані особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися. В матеріалах справи наявні заяви від них, згідно яких вони просять справу розглянути в їх відсутність, не заперечують проти задоволення заяви.

Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копій свідоцтв про смерть від 18.03.2015 серія НОМЕР_2 (а.с.8) та від 10.11.2016 серія НОМЕР_3 (а.с.7), ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5, які в свою чергу являлись чоловіком та дружиною, а також матір'ю та відчимом заявника, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу від 09.05.1993 серія НОМЕР_4 (а.с.11), згідно якого дошлюбне прізвище заявника ОСОБА_4, копія свідоцтва про укладення шлюбу від ІНФОРМАЦІЯ_1 серія НОМЕР_5 (а.с.12), згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб та ОСОБА_7 змінила своє прізвище на ОСОБА_5.

Відповідно до копії договору дарування будинку від 02.03.2004 серія НОМЕР_6 (а.с.13), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_5

Відповідно до копії домової книги (а.с.14-15) вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_4 один з 10.09.1996, інший - з 11.09.1996.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельної ділянки площею 0,8023 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, яка йому належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого Тульчинською райдержадміністрацією 06.05.2010, що підтверджується копією даного державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.9).

Заявник вказує, що спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_5 відсутні. Спадкоємцем другої черги є його сестри ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які спадщину не прийняли, а вона спадщину прийняла, звернувшись до нотаріальної контори, однак оформити спадкові права не може, оскільки не може підтвердити свої спадкові права на спадщину. Даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового засідання, а саме підтверджується повідомленням Тульчинської державної нотаріальної контори від 21.06.2018 №501/01-16 (а.с.6), копією спадкової справи №963/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5(а.с.39-43).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, судом встановлено, що заявник є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, але юридично оформити спадщину за законом у неї немає можливості, оскільки вона не може підтвердити свої спадкові права на спадщину. Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_5 необхідно заявнику для реалізації її спадкового права як спадкоємця.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст.294 ч.7 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись п.6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 1220, 1258, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_5 з 11.09.1996 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 в житловому будинку АДРЕСА_2

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: