КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 754/907/ 17

провадження № 22-ц/824/456/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Шкоріної О.І., Махлай Л.Д.

за участі помічника, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк &q?е ;Приватбанк&q?ва;, Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк &q?уб;Приватбанк&q?не; - Далії СергіяОлександровича

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року у складі судді Галась І.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк &q?аї;Приватбанк&q?ог;, Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві,третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІрина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 3-тя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У мотивування вимог посилалася на те, що 09 липня 2008 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено судовий наказ про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за укладеним між сторонами кредитним договором №k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 року в сумі 4231,98 грн.

Зазначений судовий наказ був прийнятий до виконання відділом ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві і 02.02.2009 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки борг позивачкою сплачено в повному обсязі.

Окрім того, 06.12.2013 р. Деснянським районним судом м. Києва під час розгляду цивільної справи за позовом ПрАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 р. було винесено ухвалу по закриття провадження в зв'язку з тим, що вже є рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке на підставі судового наказу від 09.07.2008 року виконано позивачкою в повному обсязі. Ухвала суду набула чинності та сторонами не оскаржувалася.

28 вересня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, згідно якого запропонувала стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у безспірному порядку на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» 64 951,72 грн. за кредитним договором №k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 року. Виконавчий напис вчинено за строк дев`ять років одинадцять днів, а саме з 27.08.2007 року по 07.09.2016 року і 16.05.2017 року головним державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Бойченко С.В. відкрито виконавче провадження №53913204 та винесено постанову про арешт майна боржника.

На підставі наведеного позивач просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що ніякого боргу за укладеним договором не існує, правовідносини між сторонами припинилися сплатою боргу за судовим наказом від 09.07.2008 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року позов задоволено.

Постановлено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар ІриноюМихайлівною від 28 вересня 2016 року № 8523, щодо стягнення грошових коштів в сумі 64951 гривні 72 копійки з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Не погоджуючись з рішенням суду, 26.06.2018 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до винесення судом незаконного рішення.

Зазначає, що нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором отримав від Банку документи, передбачені Постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р.№1172, на момент вчинення виконавчого напису судовий спір про розмір заборгованості був відсутній, а тому, на думку апелянта, дії нотаріуса були цілком законними.

Позивач ОСОБА_1 27.07.2018 року надіслала на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вимоги, викладені у апеляційній скарзі, не визнає та вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд при вирішенні спору цілком правильно, відповідно до норм матеріального та процесуального права оцінив надані сторонами докази, а тому доводи апелянта про незаконність ухваленого рішення є декларативними.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду залишити в силі.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов , суд виходив з того, що з урахуванням наявності судового наказу про стягнення боргу за кредитним договором, який виконано боржником, виконавчий напис про стягнення суми, яка вже сплачена і виконавче провадження закінчено, не підлягає виконанню з огляду на наявність спору щодо боргу за кредитним договором від 27.08.2007 року.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 27.08.2007 р. між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було підписано Заяву позичальника № k3ХRFB02240182, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт) становить кредитний договір. Відповідно до зазначеного Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 2789,10 грн. на строк з 27.08.2007 р. по 27.08.2008 р. включно зі сплатою відсотків та інших сум, передбачених договором.

06 грудня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу, якою закрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 року. В ухвалі суду зазначено, що судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 09.07.2008 року по справі № 2н-461 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 року з відповідачки вже стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 4 191 грн. 48 коп. Згідно заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.04.2008 року про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 року, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість станом на 18.04.2008 року, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 2789,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 733,36 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 585,69 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 83,33 грн.

Згідно листа ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 10.04.2013 року державним виконавцем 02.02.2009 року, відповідно до вимог ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно квитанції №136068562 від 20.01.2006 року борг ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі. Також в листі зазначено, що виконавче провадження було знищено в зв'язку із закінченням строків зберігання (а.с. 11).

16.09.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 направив письмову вимогу про усунення порушень за Кредитним договором № k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 року, якою повідомив позичальника про те, що станом на 07.09.2016 року за Кредитним договором рахується заборгованість на загальну суму 63 751 грн. 72 коп. (а.с. 49-51).

28.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, яким було запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 64 951 грн. 72 коп. з ОСОБА_1, які є її боргом за Кредитним договором № k3ХRFB02240182 від 27.08.2007 року. У виконавчому написі також зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, - дев`ять років одинадцять днів, а саме з 27.08.2007 року по 07.09.2016 року. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 8523 (а.с. 5).

На підставі зазначеного виконавчого напису 16.05.2017 року Головним державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бойченко С.В. було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів в розмірі 64 951 грн. 72 коп. Цього ж дня Головним державним виконавцем винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 7, 8).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що з приводу розміру боргу за кредитним договором існує спір з урахуванням наявності судового наказу про стягнення боргу за кредитним договором, який виконано боржником 02.02.2009 року, виконавчий напис про стягнення суми містить розмір боргу, зокрема, основну суму позики у розмірі 2 789 грн.10 коп., частину розміру відсотків, пені, яка вже сплачена позивачкою і виконавче провадження за судовим наказом закінчено, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню з огляду на наявність спору щодо боргу за кредитним договором від 27.08.2007 року.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об'єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення місцевого суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк &qu.4;Приватбанк&qust; - Далії Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.І. Шкоріна

Л.Д. Махлай