Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 500/1510/17

провадження № 61-44560св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Одеська обласна профспілкова організація незалежної галузевої профспілки енергетиків України Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго»,

третя особа - незалежна галузева професійна спілка енергетиків України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2017 року у складі головуючого-судді Жигуліна С. М. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року у складі суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної профспілкової організації незалежної галузевої профспілки енергетиків України Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з червня 2012 року він обіймав посаду голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж, 18 квітня 2017 року його вдруге звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки при його проведенні відповідачем не було дотримано вимоги статей 49-2, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про профспілки, їх права і гарантії діяльності», ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати протокол конференції Одеської обласної профспілки від 14 лютого 2017 року в частині скорочення посади голови профспілкового комітету Ізмаїльських електричних мереж, оскільки питання обрання голови вирішувалося на конференції Ізмаїльських електричних мереж і саме цей орган може вирішувати питання про скорочення посади; визнати незаконним протокол № 61-ПО від 14 квітня 2017 року про його звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв'язку з тим, що спілка може звільнити тільки найманих працівників, а обрані на виборні посади особи можуть бути звільненні лише на підставі Статуту за спливом строку повноважень або достроково за дисциплінарні порушення; поновити його на посаді голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_4 з посади голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж проведено із дотриманням вимог чинного законодавства.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

24 вересня 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишилося те, що звільнення позивача проведено за відсутності згоди профспілок, які обирали його на посаду голови, без попереднього повідомлення про майбутнє звільнення та без запропонування усіх вільних посад, які існують на підприємстві.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

01 листопада 2018 року Одеська первинна обласна профспілкова організація незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами встановлено, що 26 червня 2012 року ОСОБА_4 згідно протоколу № 04-ПО від 26 червня 2012 року переведено на посаду голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» (далі - ПАТ «Одесаобленерго»).

На профспілковій конференції Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» від 14 лютого 2017 року вирішено змінити чисельність штату профспілкового комітету Одеської обласної профспілкової організації ПАТ «Одесаобленерго», а саме скоротити посади звільненні посади голів цехових комітетів Подольских електричних мереж та Ізмаїльських електричних мереж, яку займає ОСОБА_4

У той же день, ОСОБА_4 письмово попереджено про скорочення займаної ним посади та майбутнє звільнення з 15 квітня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Постановою Центральної Ради Незалежної галузевої профспілки енергетиків України, яка є керівним органом Одеської обласної профспілкової організації ПАТ «Одесаобленерго», від 14 лютого 2017 року погоджено скорочення чисельності штату профспілкового комітету Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго», зокрема голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж у кількості 1 одиниці.

Постановою (протоколом) Одеської обласної профспілки Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» № 61-ПО від 02 березня 2017 року, на підставі заяви ОСОБА_4 від 02 березня 2017 року про звільнення зі скороченням терміну попередження з 03 березня 2017 року, позивачу скорочено термін попередження про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України і звільнено з роботи з 03 березня 2017 року з виплатою вихідної допомоги, премії у розмірі двох окладів і компенсації за три дні відпустки.

Постановою Одеської обласної профспілки Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» від 30 березня 2017 року скасовано пункт 1 протоколу №61-ПО від 02 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_4 з 03 березня 2017 року з виплатою компенсації заробітної плати за період з 04 березня 2017 року по 30 березня 2017 року.

31 березня 2017 року Одеська обласна профспілка Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» звернулася з клопотанням до голови правління ПАТ «Одесаобленерго» про працевлаштування ОСОБА_4 і запропонування йому усіх вакантних посад в компанії станом на 31 березня 2017 року.

Того ж дня позивачу запропоновано 16 вакантних посад відповідно до переліку від 31 березня 2017 року, від ознайомлення з яким ОСОБА_4 відмовився, про що складено акт.

13 квітня 2017 року ОСОБА_4 повідомлено про відсутність у штатному розкладі посади провідного юрисконсульта, яку позивач займав перед обранням на виборну посаду, й запропоновано рівнозначні посади, які відповідають його кваліфікації, а також всі вакантні посади, від ознайомлення з якими ОСОБА_4 відмовився, у зв'язку з чим перелік посад було зачитано в голос головою Одеської обласної профспілки Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» ОСОБА_6, що підтверджується актом від 13 квітня 2017 року.

14 квітня 2017 року Центральна Рада Незалежної галузевої профспілки енергетиків України надала згоду на звільнення ОСОБА_4 з 18 квітня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням посади голови цехових комітетів Ізмаїльських електричних мереж.

Постановою (протоколом) Одеської обласної профспілки Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» №1-ПО від 14 квітня 2017 року позивача звільнено з посади голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» з 18 квітня 2017 року з виплатою вихідної допомоги і компенсації залишку щорічної відпустки.

Станом на 19 квітня 2017 року у відповідача в штатному розкладі відсутня посада голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго», яку до 18 квітня 2017 року обіймав позивач ОСОБА_4

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП Українищодопрацевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до пункту 3 статті 62 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються додатково із дотриманням загальних норм.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, установивши в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності штату працівників, зокрема посади голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж; роботодавцем при звільненні позивача дотримано вимоги статей 40, 42, 49-2 КЗпП України, оскільки вчасно попереджено його про майбутнє звільнення та неодноразово запропоновано усі вільні посади на підприємстві, від яких останній відмовився; згоду на звільнення позивача відповідно до вимог статті 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» надано первинною та єдиною профспілковою організацією у ПАТ «Одесаобленерго» - Одеською обласною дирекцією профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго», профспілка посаду голови якої обіймав позивач у встановленому порядку не зареєстрована, як окремий орган, при цьому строк повноважень ОСОБА_4, як голови цехового профспілкового комітету закінчився до його звільнення - 22 лютого 2017 року.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про дотримання вимог чинного законодавства при звільненні ОСОБА_4 та відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що звільнення позивача проведено за відсутності згоди профспілок, які обирали його на посаду голови, без попереднього повідомлення про майбутнє звільнення та без запропонування усіх вільних посад, які існують на підприємстві, не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик