Справа № 464/5058/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/115/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 лютого 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованостіза житлово комунальні послуги, яка, з врахуванням уточнень від 19.12.2017, за утримання будинку та прибудинкової території по вул. Сихівська, 10 у м.Львові становить 6121 грн. 41 коп., а за послуги з централізованого опалення - 7495 грн. 21 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку №10 по вул.Сихівській у м.Львові, а також забезпечує подачу теплової енергії до даного будинку. У квартирі № 98 цього будинку проживають відповідачі, котрі є її співвласниками, які користуються послугами, що надаються позивачем, за відсутності договорів про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та централізованого опалення, і їх не оплачують. Незважаючи на відсутність договірних правовідносин між позивачем та відповідачами, фактично такі послуги позивачем надаються, однак такі відповідачами не оплачуються, у зв'язку з чим у відповідачів склалася заборгованість по оплаті послуг, яку просить стягнути солідарно з відповідачів.

27.09.2016 року ОСОБА_2 предявив зустрічний позов, який уточнював, про визнання дій ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» щодо вимагання оплати ненаданих послуг з централізованого опалення та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій неправомірними, такими, що порушують права споживачів та є нечесною підприємницькою діяльністю. Крім того, просив визнати відсутність договірних відносин між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» у сфері надання житлово-комунальних послуг, визнати безпідставним нарахування заборгованості в умовах відсутності договорів, відсутності статусу виконавця житлово-комунальних послуг у ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» та скасувати заборгованість за період з 24.06.2012 по 24.06.2015.

Зустрічний позов обґрунтовує відсутністю між ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» та ОСОБА_3, ОСОБА_2 договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та договору про надання послуг з центрального опалення, і оскільки правовою підставою для надання послуг і отримання оплати за надані послуги є договір, з посиланням на ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги», вважає обов»язком відповідача за зустрічним позовом укласти договори про надання послуг на підставі Типового договору, затвердженого постановою КМ України від 20.05.2009 року №529. За відсутності договорів про надання послуг вважає нарахування відповідачем оплати за послуги неправомірними, а відтак нарахування заборгованості по оплаті цих послуг також є неправомірним, і така заборгованість підлягає скасуванню. Позивач вважає дії ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» неправомірними у зв»язку з відсутністю у нього права на надання вказаних послуг, незаконністю та безпідставністю нарахованої заборгованості за житлово комунальні послуги. ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» не є виконавцем послуг, а тому не може надавати послуги безпосередньо споживачам. Позивач за первісним позовом, ненанадючи неправдиву інформацію, вводить споживачів послуг в оману, що свідчить про його нечесну підприємницьку діяльність.

Оскаржуваним рішенням позов Товариства з обмеженою відповідальністю житлово експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ІПН-), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю житлове-експлуатаційне підприємство "Стимул-Сихів"(м.Львів, вул.Сихівська, 14, р/р 4633 у ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) заборгованість за центральне опалення в розмірі 7 495 (сім тисяч чотириста дев'яносто п'ять) гривень 21 коп., за утримання будинку та прибудинкових територій у розмірі 6 121 (шість тисяч сто двадцять одну) гривню 41 коп., а всього 13 616 (тринадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТОВ ЖЕП "Стимул-Сихів" судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп., а саме по 121 грн. 80 коп. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю житлово експлуатаційного підприємства «Стимул Сихів» про визнання дій неправомірними та скасування заборгованості - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не зясував правомірності періоду, за який ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» нараховано відповідачам заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з централізованого опалення. Сихівський районний суд м. Львова ухвалив оскаржуване рішення за відсутності переліку послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються позивачем, і за які позивач просить стягнути оплату та нарахував заборгованість. Апелянт вважає, що судом першої інстанції також не зясовано, чи надавалась позивачем послуга з централізованого опалення відповідно до закону і чи відповідно отримували її відповідачі, судом не встановлено, чи у багатоквартирному будинку, де проживають відповідачі за первісним позовом, лічильники теплової енергії. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не встановив, чи між позивачем та відповідачем наявні договірні відносини і з чиєї вини між ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не укладено договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та послуг з централізованого опалення, належним чином не перевірив доводи відповідачів про ненадання позивачем житлово-комунальних послуг відповідно до закону. На думку апелянта, обставини, на які покликається позивач та які судом першої інстанції взяті до уваги без перевірки, ґрунтуються на недостовірних твердженнях позивача. Суд першої інстанції вважав належними і допустимими доказами односторонні розрахунки позивача по оплаті за послуги, не перевіривши правильність нарахування плати за послуги, підставності нарахування розміру заборгованості, не перевіривши правильності тарифів. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не перевірив доводів, заперечень та пояснень відповідачів щодо спливу строку позовної давності за вимогами, починаючи з вересня 2011 року, та відповідно, не з'ясував, за який період може підлягати стягненню заборгованість за ненадані житлово-комунальні послуги. Також зазначає, що відповідно до законодавства однією із обставин, що підлягає доказуванню у справах про стягнення заборгованості, є обставина надання чи ненадання житлово-комунальних послуг, а також отримання цих послуг споживачами, що не було з»ясовано судом першої інстанції. На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги відсутність документів на підтвердження того, що ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» є виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку, у якому проживають відповідачі, і став таким у результаті проведення конкурсу щодо визначення виконавця цих послуг. Судом також не проаналізовано статут ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів», у якому не передбачено предмет його діяльності, як надання житлово-комунальних послуг, і ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» не було визначено органом місцевого самоврядування виконавцем таких послуг. Апелянт вказує і на те, що суд першої інстанції фактично не розглянув зустрічний позов ОСОБА_2, і в оскаржуваному рішенні не зазначив з яких підстав суд відмовив в задоволенні зустрічного позову. Враховуючи вищенаведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів» у повному обсязі та задовольнити вимоги зустрічного позову ОСОБА_2.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів», суд першої інстанції виходив з того, що позивач за первісним позовом є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території та виконавцем послуг з централізованого опалення, що надаються та споживаються відповідачами, але такі своєчасно ними не оплачуються. При цьому відсутність письмового договору між сторонами не є підставою для несплати комунальних послуг.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання дій ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» такими, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вчинені всупереч заборони нечесної підприємницької практики, з відсутності правових підстав для визнання вимог позивача про оплату за житлово - комунальні послуги неправомірними та такими, що порушують права споживачів, а також вважав необгрунтованою вимогу зустрічного позову про безпідставність нарахування оплати за житлово комунальні послуги за відсутності між позивачем та відповідачами договору про надання послуг.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець суб»єкт господарювання, предметом кого є надання житлово комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово- комунальну послугу.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а аткож вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинковх територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово комунального господарства.

Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пункт 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року №572, з урахуванням внесених змін постановою КМ України від 24.01.2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов»язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічний обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в статтях 68, 162 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Плата за комунальні послуги, відповідно до ст.67 ЖК України, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами, нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, її розмір розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Вважаючи дії ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» по нарахуванню плати за житлово комунальні послуги неправомірними, позивачі за зустрічним позовом посилалися на відсутність укладеного між ТзОВ ЖЕП «Стимул- Сихів» та ОСОБА_4 Б,Т., ОСОБА_2 договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та договору про надання послуг з центрального опалення. Аналогічні доводи містить і апеляційна скарга ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642-643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов2язковомим відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засад свободи договору у ст.. ст.. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим передбачив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Водночас, ч.1 ст. 19 Закону №1875-У1 від 24.06.2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначають обов»язки споживача та виконавця житлово комунальних послуг.

Пунктом 1 ч.3 ст. 30 цього Закону передбачений обов»язок споживач укласти договір на надання житлово комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов»язок відповідає зустрічному обов»язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи вищенаведене, обов»язок з укладання договору про надання житлово- комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою КМ України від 20.05.2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово комунальні послуги», постанови КМ України від 20.05.2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов»язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов»язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов»язок, а не право споживача таких послуг.

Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов»язаний оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, відсутність між споживачем та виконавцем житлово комунальних послуг договору про надання цих послуг, укладеного у письмовій формі, не звільняє споживача від обов»язку оплачувати отримані та спожиті житлово комунальні послуги.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов»язані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що спростовує доводи апелянта про те, що відповідачі не повинні оплачувати житлово- комунальні послуги у зв»язку з відсутністю укладеного між ними та ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та послуг з централізованого опалення.

У зв»язку з наведеним, доводи ОСОБА_2 про відсутність договору з ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів», не є підставою для несплати наданих та отриманих відповідачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території та послуг з централізованого опалення.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-59 цс 13 від 30.10.2013 року, згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Згідно вимог п.1 ст. 32 Закону України «Про житлово комунальні послуги» плата за житлово комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМ України.

Відповідно до вимог п.2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України від 01.06.2011 року №869, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг, визначеного додатком до Порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 2 осіб, а саме, відповідачі по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_2, які є співвласниками цієї квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданим 21.04.1997 року.

Письмовими поясненнями ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» підтверджується, що відповідно до договору на утримання, обслуговування та ремонт житлового фонду і прибудинкових територій від 17.03.2004 року №3607/155, укладеного між ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» та Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради, ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» є виконавцем житлово комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території будинку №10 по вул. Сихівській у м. Львові.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 08.06.2007 року №365 виконавцем житлово комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлових будинках м. Львова було визначено житлово експлуатаційні підприємства (ЛКП, ЖКК,ЖКП, БУ та інші) або інші суб»єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року з 01.07.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об»єктів усіх форм власності, є суб»єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Договором №2634/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 31.07.2002 року підтверджується, що такий було укладено між ТзОВ ЖЕП «Стимул - Сихів» та ЛМКП «Львівтеплоенерго», договором №1433/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2012 року, укладеного між ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» та ЛМКП «Львівтеплоенерго», передбачено, що виконавцем послуг з теплопостачання до житлового будинку по вул. Сихівській, 10 у м. Львові, є ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів».

Враховуючи вищенаведене, ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» нараховував оплату за послуги з централізованого опалення лише до 01.07.2014 року, що підтверджується долученим позивачем до справи розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення, і після 01.07.2014 року позивач не нараховував відповідачам оплати за ці послуги.

Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» не був виконавцем послуг з централізованого опалення до 01.07.2014 року, а також доводи про те, що ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» нараховував оплату за послуги з централізованого опалення за період часу, коли не був виконавцем цих послуг, тобто, після червня 2014 року..

Задовольняючи частково позовні вимоги ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» та стягуючи солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та центрального опалення, суд першої інстанції, як на доказ розміру заборгованості відповідачів, посилався на розрахунки заборгованості, долучені ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» до позовної заяви.

З представлених позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачі за надані послуги по утриманню і обслуговуванню житлового будинку оплату не здійснювали, внаслідок чого утворилася заборгованість по оплаті за послуги центрального опалення, яка станом на 06.2014 року становила 11595.47 грн., та послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що станом на 06.2015 року становила 8047.61 грн. (т.1 а.с.5-9).

В подальшому позивачем позовні вимоги уточнювались (т.1 а.с. 199-200), позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті за центральне опалення за період з березня 2010 року - 7495.21 грн. та за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з березня 2010 року 6121.41 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК).

Згідно з ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 160 ЦК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодксу, і такий може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово комунальних послуг (п.3 ч.1 ст. 161 ЦПК).

Тому подання ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом 11 ЦПК України, перериває позовну давність.

Слід зазначити і те, що переривання перебігу строку позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», 03.09.2014 року зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованості за вказані вище види житлово-комунальних послуг за період 01.08.2011 по 01.08.2014, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27.10.2014 судовий наказ від 04.09.2014 скасовано.

Задовольняючи частково позов з врахуванням уточнення позовних вимог, а саме, зменшення позивачем розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, суд першої інстанції взяв до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості за послуги по утриманню і обслуговуванню житлового будинку, за центральне опалення, як належні та допустимі докази, і стягнув з відповідачів на користь ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» частково суму заборгованості, зазначену ним в уточненні позовних вимог.

Разом з тим, задовольняючи частково уточнені позовні вимоги ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» і стягуючи з них заборгованість за послуги по утримання і обслуговування житлового будинку, за центральне опалення за період з 01.08.2011 року до 01.08.2014 року, суд першої інстанції не взяв до уваги видачу Сихівським районним судом м. Львова саме 04.09.2014 року за заявою ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» судового наказу №464/9088/14.

Так, позивач просив стягнути заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території та за послуги з центрального опалення за період з березня 2010 року до червня 2015 року, пред»явивши позов 25.06.2015 року. При цьому заява ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» про видачу судового наказу до суду датована 03. 09.2014 року, на підставі якої 04.09.2014 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ.

Разом з тим, позивач просив про стягнення заборгованості за період, починаючи з березня 2010 року, що знаходиться поза межами трирічного строку подання до суду заяви про видачу судового наказу.

На аркуші справи 38 т.11 знаходиться заява відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що позивач просив стягнути заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та послуги з центрального опалення за період з березня 2010 року до червня 2015 року, пред»явивши позов 25 червня 2015 року, звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 03.09.2014 року, враховуючи трирічний строк позовної давності та заяву відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів вважає, що перебіг строку позовної давності відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України розпочався з 04 вересня 2011 року. Колегія суддів вважає, що 03.09.2014 року, поданням заяви про видачу судового наказу було перервано строк позовної давності.

Оскільки відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново, то судова колегія вважає, що задоволенню підлягають вимоги ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» про стягнення заборгованості, починаючи з 04.09.2011 року і до01.08.2014 року.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги за період з 01.08.2011 року до 01.08.2014 року, тобто, за цей період часу, за який було стягнуто заборгованість згідно із судовим наказом, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період до червня 2015 року суд відмовив вірно.

Зважаючи на те, що оскаржуваним рішенням суду з відповідачів стягнуто заборгованість за період з 01.08.2011 року і до 01.08.2014 року і рішення суду першої інстанції в частині періоду, за який стягнуто заборгованість, позивачем не оскаржується, колегія суддів, з врахуванням зазначених обставин вважає, що з відповідачів слід стягнути солідарно заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 04.09.2011 року до 01.08.2014 року, а за послуги з центрального опалення, з врахуванням строку дії договору №1433/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2012 року, (т.1 а.с.45) до липня 2014 року.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що солідарному стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» підлягає заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 04.09.2011 року до 01.08.2014 року, що становить 3379.21 грн., за послуги з центрального опалення за період з 04.09.2011 року до 01.07.2014 року, що становить 5078.59 грн., що є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості по оплаті за житлово комунальних послуг.

Встановленими вищенаведеними обставинами спростовуються доводи апелянта про відсутність заборгованості по оплаті житлово комунальних послуг.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги твердження відповідачів про те, що зазначені послуги ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» їм не надавав, а відтак, на думку апелянта, такі не повинні ними оплачуватися.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок №10 по вул. Сихівській у м.Львові, у якому знаходиться квартира №98, де проживають відповідачі, перебуває на балансі ЛКП «Під Зуброю», а обслуговує вказаний будинок ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів». Житлово-комунальні послуги з утримання та обслуговування цього будинку та прибудинкової території надаються ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів», в тому числі, по вивозу твердих відходів, прибирання двірниками прибудинкової території, тобто,позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг. Це підтверджується, зокрема, Договором на утримання, обслуговування та ремонт житлового фонду і прибудинкової території від 17.03.2004 №3607/155, укладеним між позивачем та Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради.

Судом першої інстанції встановлено, що у будинку №10 по вул.Сихівській у м.Львові за період 2007 2015 роки ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» виконало наступні роботи: ремонт сходової клітки, ремонт покрівлі козирка будинку, встановлено плафони на сходовій клітці, ремонт дверей до підвалу та виходу на покрівлю, ремонт та заміна інженерних мереж, ремонт і заміна запірної арматури, замінено вікна на сходовій клітці.

Виконуючи свої обов'язки, ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» уклало договір з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що підтверджується копією договору №1433/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2012, укладеного між позивачем та ЛМКП «Львівтеплоенерго», з якого вбачається, що позивач забезпечує подачу теплової енергії до будинку, в якому проживають відповідачі. За умовами цього договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» як теплопостачальна організація, забезпечувала постачання теплової енергії для опалення та здійснювала гаряче водопостачання в потрібних обсягах, а позивач зобовязувалось отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цими договорами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який вважав встановленими надання ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» послуг щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством, а також надання послуг з центрального опалення, і за встановлених судом прешої інстанції зазначених обставин вважає безпідставними танеобугриуновтаними доводи апелянта про те, що зазначені послуги їм не надавались.

Посилання відповідачів про те, що комунальні послуги не надавались і відповідно ними не споживалися, не заслуговують на увагу суду і є голослівними.

Необхідно зазначити, що чинним законодавством у сфері надання житлово комунальних послуг не встановлено обов»язку виконавця складення, погодження та підписання актів виконаних робіт зі споживачами.

А відтак, зважаючи на те, що ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» надавало відповідачам послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території та послуг з центрального опалення, безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідачів заборгованості у зв»язку з ненаданням позивачем зазначених послуг.

Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року при розгляді справи №6-6цс13, законодавство не передбачає звільнення споживача від сплати за отримані послуги навіть у випадку ненадання окремих житлово комунальних послуг. Споживач зобов»язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги і не може бути звільнений від сплати виниклої заборгованості. А згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов»язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов»язання.

Враховуючи положення ст. ст. 14, 31 Закону України «Про житлово комунальні послуги» суд першої інстанції вірно встановив, що нарахування відповідачам оплати за вказані види житлово-комунальних послуг проводилось за встановленими у законному порядку тарифами відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №955 від 10.07.2006 «Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», а з 01.06.2011 згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», якою затверджено новий Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, та рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, прийнятих на реалізацію вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України.

Доводи апелянта про необізнаність з розрахунком та тарифами за фактично спожиті комунальні послуги є голослівними, оскільки таке нарахування здійснене відповідно до встановлених у законному порядку тарифів, а жодних доказів в спростування таких відповідачами не надано.

Відповідно до ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Зважаючи на те, що оплата за надані відповідачам комунальні послуги нараховувалася в межах діючих тарифів, доказів невідповідності здійснених нарахувань тарифам, які були чинними в спірний період, відповідачами надано не було, ними також не спростовано розмір заборгованості за житлово комунальні послуги, нарахованої ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів», суд першої інстанції вірно погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідачів по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та послуг з централізованого опалення, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду щодо правильності цих нарахувань.

На думку колегіїї безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про те, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» не було виконавцем послуг, тому немає правових підстав для звернення з вимогою про стягнення з відповідачів оплати за ці послуги, і такі доводи апелянта спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами справи, зокрема і тим, що квартира, в якій проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розташована на 7 поверсі багатоквартирного будинку, приєднана до системи централізованого опалення та підігріву води.

Доводи про те, що оскільки житловий будинок №10 по вул. Сихівській у м. Львові знаходиться на балансі ЛМКП «Під Зуброю», а тому ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» не може нараховувати оплату за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території та послуги з централізованого опалення, оскільки такі не вправі надавати і не надає, не заслуговують на увагу, оскільки саме ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів», а не ЛМКП «Під Зуброю» визначений органом місцевого самоврядування виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території та послуг з централізованого опалення.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_3, ОСОБА_2 не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження визначення органом місцевого самоврядування іншого, окрім ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів», виконавця цих послуг, належних та допустимих доказів надання цих послуг іншими виконавцями.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що покикання відповідачів за первісним позовом на те, що послуги ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» не надає і надавати не має права, тарифи є надуманими, заборгованості не існує, не заслуговують на увагу суду і є голослівними, спростовуються вищенаведеним.

З врахуванням вищенаведених встановлених судом обставин, на думку колегії суддів безпідставними та необґрунтованими є вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» по визнання безпідставними нарахування ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуг з утримання будинку та прибудинкової території та скасування заборгованості по оплаті послуг, і окрім цього чинне законодавство не передбачає можливості повного звільнення споживача від оплати за надані послуги у разі неналежної якості таких послуг.

ОСОБА_3, ОСОБА_2, звернувшись із зазначеними зустрічними позовними вимогами, не обґрунтував такі нормою матеріального права, яка б передбачала повне звільнення споживача від оплати за надані послуги, у разі неналежної якості таких послуг.

На думку колегії суддів, ОСОБА_3, ОСОБА_2, звернувшись із зустрічними позовними вимогами до ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» по визнання безпідставними нарахування ОСОБА_6, ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуг з утримання будинку та прибудинкової території та скасування заборгованості по оплаті послуг, обрали невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність будь-яких правових підстав для визнання дій ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» такими, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вчинені всупереч заборони нечесної підприємницької практики.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для зміни судового рішення, колегія суддів вважає, що рішення Сихівського районного суду м. Львова Львова від 28 лютого 2018 року змінити. Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» 3379.21 грн. заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 04.09.2011 року до 01.08.2014 року,5078.59 грн. заборгованість за послуги з центрального опалення за період з 04.09.2011 року до 01.07.2014 року. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» по оплаті житлово комунальних послуг.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» 3379.21 грн. заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 04.09.2011 року до 01.08.2014 року, 5078.59 грн. заборгованості за послуги з центрального опалення за період з 04.09.2011 року до 01.07.2014 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.11.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_7