233 № 233/4597/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлостоцька О. В.

за участю

секретаря Теліціної О.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусове зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що вона разом із чоловіком ОСОБА_3 проживає у житловому будинку, що розташований за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул. Білогорська, буд. 12, в якому з 11 травня 2006 року зареєстрований її син ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 з часу реєстрації та по теперішній час у вказаному житловому будинку не проживає, фактично мешкає у м. Донецьк, разом із своєю родиною. Позивач просить визнати відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Білогорська, буд. 12, оскільки його реєстрація має наслідком нарахування надмірних комунальних послуг та порушує її права на оформлення субсидії на сплату вартості комунальних послуг.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також пояснила суду, що її син ОСОБА_2, який є відповідачем у справі в 2002 році працевлаштувався на Донецький металургійний завод та з того часу переїхав проживати у м. Донецьк. У 2006 році він одружився та у 2007 році народилась дитина. Відповідач ОСОБА_2 з власної волі припинив мешкання у будинку 12, що розташований по вул. Білогорській у м. Костянтинівка Донецької області, з її боку будь-яких перешкод не чинилось.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за позовом ОСОБА_1 за його відсутності, в повному обсязі визнає позовні вимоги про визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком № 12 по вул. Білогорській в м.Костянтинівка.

Оскільки позов визнаний відповідачем, суд відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України дійшов висновку про ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

З*ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що власником житлового будинку № 12, розташованого по вул. Білогірській у м. Костянтинівка є ОСОБА_4, що вбачається з наявних в матеріалах справи копій рішення Виконкому Костянтинівської міськради від 22 квітня 1953 р. (а.с. 23, 36), договору про право забудови № б/н від 11.11.1953 р. (а.с. 24, 37), витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Костянтинівського міського БТІ № 11569314 від 17.08.2006 р. (а.с.38).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЯЕ № 329381 (а.с.39) позивачка є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії ІІ-НО № 386517 (а.с.39) 11 вересня 1976 року укладено шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивачкою, у зв'язку з чим останньою змінено дівоче прізвище «Бєлік» на «Татарченко».

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-11) у даному будинку з 11 травня 2006 року зареєстровані: позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_2, що також вбачається з довідки КП «СЄЗ № 1» за вих. № 13733 від 20 серпня 20018 р. (а.с.16, 22, 35).

25 січня 2013 року в м. Костянтинівка Донецької області померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 683319 (а.с.41).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 931893 (а.с.40) 02 січня 2016 року помер ОСОБА_4 у м. Костянтинівка Донецької області.

На момент смерті батька - ОСОБА_4 позивачка була зареєстрована та фактично мешкала разом з ним в будинку № 12 по вул.Білогорська в м.Костянтинівка, отже, фактично прийняла спадщину згідно ч.3 ст.1268 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.1286 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом досліджені надані позивачкою на підтвердження заявлених позовних вимог копію повідомлення про призначення субсидії на ЖКП до особової справи № 652018; витяг з протоколу. засідання міськоїкомісії з питання призначення та надання житлових субсидій, пільг на житлово-комунальні послуги, придбання твердового палива та скрапленого (балонного) газу у виключних випадках № 3 від 28.01.2016 р., згідно яких уповноваженим власником/ наймачем житлового будинку № 12 по вул. Білогорській у м. Костянтинівка вказано ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Підстави стверджувати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб відсутні; також у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності визнаних відповідачем обставин або добровільності їх визнання.

Дослідивши вищевикладені докази у сукупності та зясувавши позицію відповідача ОСОБА_2, який визнав позовні вимоги про визнання його особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку № 12 по вул.Білогорська в м.Костянтинівка, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про те, що відповідач з власної волі змінив своє місце проживання, понад один рік без поважних причин не мешкає в належному позивачці будинку, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, отже ОСОБА_2 слід визнати особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул. Білогорська, буд. 12, задовольнивши позов ОСОБА_1 в цій частині.

Позовні вимоги про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки не грунутуються на законі з огляду на те, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням до початку розгляду справи по суті, з нього на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 352 гривні 40 копійок.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову щодо позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням слід задовольнити.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати в іншій частині слід покласти на позивачку.

На підставі ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст.317, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України керуючись ст. ст. 4,19, 200, 259,263, 264, 265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусове зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Білогорська, 12.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України в м. Костянтинівці Донецької області повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при поданні позову в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок, який був нею сплачений на р/р 5058, код ЄДРПОУ 37890775, МФО 899996 відповідно до квитанції Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» № 17477725 від 03 вересня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Повний текст судового рішення складений 07 листопада 2018 року.

Суддя