АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2018 року м. Чернівці

справа № 727/7697/15

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача, ОСОБА_3, про поділ майна подружжя, (головуючий в 1 інстанції Ярема Л.В.)

встановив :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

Посилалась на те, що 28.12.2001р. між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу дітей немає. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18.02.2014р. шлюб було розірвано. Вказує, що під час шлюбу вони проживали разом в частині будинку (квартира № 2) по вул. Ладозькій, 16 в м.Чернівцях, яка належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У 2011-2012рр. ними за спільні кошти було проведено капітальний ремонт і будівництво у вказаній частині будинку та зроблено численні невідокремлювані поліпшення нерухомого майна. За період спільного подружнього життя, ними за спільні кошти було придбано для облаштування житлового приміщення, де вона з відповідачем проживали, рухоме майно, зокрема : меблі, техніка, люстри, гардини та речі домашнього вжитку. Зазначає, що ними також було придбано та зареєстровано за нею автомобіль марки «Фольксваген Транспортер», 2000р.в., реєстраційний

Провадження 22-ц/794/907/18 Категорія 48

номер НОМЕР_1. ОСОБА_4 розірвання шлюбу, з вересня 2014 року вона проживає окремо від відповідача, всі придбані ними речі, автомобіль і документи на нього залишились по місцю її колишнього проживання. Вказує, що при спілкуванні з відповідачем, останній повідомив їй, що автомобіль і все що було зроблено в будинку та придбано в будинок належить йому.

З урахування неодноразових уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила стягнути на її користь на відшкодування витрат понесених на проведення капітального будівництва та ремонту і невідємних поліпшень нерухомого майна за вирахуванням різниці у вартості автомобіля грошові кошти в сумі 175027грн., виділити у її власність автомобіль марки «Фольсваген Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_1, та усунути їй перешкоди в користуванні вказаним автомобілем, шляхом вилучення з володіння та користування ОСОБА_1 та передання у її володіння і користування.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій посилається на те, що ОСОБА_2 в позові до нього зазначила речі, які не були придбані ними під час шлюбу, також визначила явно завищену вартість деякого рухомого майна та виконаних будівельних робіт, а решту майна, яке було набуто ними під час шлюбу взагалі не зазначила, у прохальній частині первісного позову визначила тільки майно, яке при поділі повинно було би бути передано їй без зазначення його вартості та не визначено, чи її частка максимально наближена до ? частини у спільній сумісній власності, а яке майно виділяється йому та яка його вартість навіть не зазначила. Вказує, що відповідачка після припинення між ними фактичних шлюбних відносин, вивезла частину майна за теперішнім місцем свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також під час шлюбу ними були придбані транспортні засоби: автомобіль марки «Mercedes-Benz 200», 1984 р.в., державний номер НОМЕР_2, який знаходиться у відповідачки та зареєстрований на неї, вартістю 94000грн. та автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 р.в., державний номер НОМЕР_1, який знаходиться у нього та зареєстрований на відповідачку, вартістю 178500 грн.

Посилався на те, що під час шлюбу вони проживали разом в кв.№ 2 по вул. Ладозькій 16 в м.Чернівцях, до якої, протягом 2001-2002рр. ними за спільні кошти було здійснено самовільну добудову, а також проведено ремонт квартири. Крім цього, під час шлюбу в 2006р. ними на земельній ділянці матері ОСОБА_2 за адресою: вул.Перемоги 11, с.Глиниця, Кіцманського району Чернівецької області, розпочато будівництво двоповерхового житлового будинку, яке було закінчене в 2010р., і в якому вони почали спільно проживати, а також були проведені будівельні роботи в будинку, в якому проживає мати відповідачки. Вказує, що він приймав участь у будівництві цього будинку, а також у придбанні будівельних матеріалів, устаткування та обладнання, які використані для будівництва, їх загальну вартість оцінює у 80000грн. Вважає, що до складу спільної сумісної власності входить рухоме майно на загальну суму 1399350грн. та ? частка кожного з них у спільному майні, яка в гривневому еквіваленті складає суму в розмірі 699675грн.

З урахування неодноразово уточнених зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 просив виділити йому та визнати за ним право власності на : вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт на ремонт і самовільну добудову до кв.№ 2 по вул.Ладозькій 16 в м.Чернівцях, що згідно висновку №412 судової інженерно-технічної експертизи від 30.05.2017р. становить 374077, 77грн., автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_3, вартість якого, згідно висновку № 222/2 судової авто товарознавчої експертизи від 27.05.2017р. становить 141634грн. Всього виділити йому майна на загальну суму 515711,77грн. та припинити право спільної сумісної власності на майно.

Виділити ОСОБА_2 та визнати її право власності на майно: вікна деревяні 9 шт. вартістю 9000грн., двері деревяні 7 шт. вартістю 14000грн., ворота ковані з хвірткою вартістю 10000грн., котел «Вайланд» вартістю 15000грн., навіси ковані 3 шт. вартістю 12000грн., секційна бетонна огорожа 20шт. вартістю 10000грн., газифікація будинковолодіння за адресою: вул.Перемоги 11 в с. Глиниця Кіцманського району Чернівецької області вартістю 80000грн.; будівельні матеріали, які затрачені на будівництво двоповерхового будинку за адресою: вул.Перемоги 11 в с.Глиниця Кіцманського району Чернівецької області вартістю 800000грн.; будівельні матеріали, які затрачені на будівництво кухні, вбиральні, коптильні, вигрібної ями, курника-свинарника за адресою: вул. Перемоги 11, в с. Глиниця вартістю 150000грн., а всього виділити ОСОБА_2 майна на загальну суму 1100000грн. та припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю у вартості часток в спільній сумісній власності подружжя в розмірі 292144,11грн., а також судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11 липня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат понесених на проведення капітального будівництва та ремонту і невідємних поліпшень нерухомого майна - будівельних матеріалів, їх кількість витрачених на виконання ремонтних робіт в приміщеннях кв.№2, будівництву гаражу, огорожі та благоустрою подвіря домоволодіння, яке розташоване по вул.Ладозькій, 16 в м.Чернівцях 187038,88грн. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поділено спільне майно подружжя, виділено в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_2, право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на даний автомобіль припинено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі ? вартості автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, в сумі 70817грн.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 липня 2018року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2, у відшкодування витрат понесених на проведення капітального будівництва та ремонту і невідємних поліпшень нерухомого майна - будівельних матеріалів, витрачених на виконання ремонтних робіт в кв.№2, будівництво гаражу, огорожі та благоустрою подвіря домоволодіння по вул.Ладозькій, 16 м.Чернівців в сумі 187038,88грн., в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі ? частини вартості автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, в сумі 70817грн.; в частині відмови в задоволенні зустрічного позову щодо поділу майна подружжя в частині будівельних матеріалів обладнання та устаткування які затрачені на будівництво двоповерхового будинку, ремонту та газифікації будинку третьої особи ОСОБА_5 за адресою с.Глиниця, вул.Перемоги 11, та змінити частково рішення в частині поділу майна подружжя, а саме: поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне майно подружжя, виділити ОСОБА_2 та визнати її право власності на : вікна деревяні 9 шт. вартістю 9000 грн., двері деревяні 7 шт. вартістю 14000 грн., ворота ковані з хвірткою вартістю 10000 грн., котел Вайланд вартістю 15000 грн., навіси ковані 3 шт. вартістю 12000 грн., секційна бетонна огорожа 20 шт. вартістю 10000 грн., газифікація будинковолодіння за адресою вул.Перемоги 11, с.Глиниця Кіцманського району Чернівецької області вартістю 80000грн.; будівельні матеріали, які затрачені на будівництво двоповерхового будинку по вул. Перемоги 11 с. Глиниця вартістю 800000грн.; будівельні матеріали, які затрачені на будівництво кухні, вбиральні, коптильні, вигрібної ями, курника-свинарника по вул. Перемоги 11 в с.Глиниця вартістю 150000грн., а всього виділити ОСОБА_2 майна на загальну суму 1100000грн. та припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю у вартості часток в спільній сумісній власності подружжя в розмірі 292144,11грн., а також судові витрати. Також просить визнати факт перешкоджання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у проведенні судової експертизи та факт наявності будівельних матеріалів, устаткування та обладнання у визначеній в зустрічному позові вартості. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11.07.2018р. апелянт просить залишити без змін.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 та безпідставно відмовив у поділі будівельних матеріалів обладнання та устаткування які затрачені на будівництво двоповерхового будинку, ремонту та газифікації будинку третьої особи ОСОБА_5 за адресою с.Глиниця, вул.Перемоги 11, оскільки це будівництво здійснювали він та ОСОБА_2

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 28.12.2001р. до 18.02.2014р. перебували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_4 час шлюбу сторони проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. З 2001р. по 2012р. ними за спільні кошти двічі було проведено ремонтні роботи та будівництво у вказаній частині будинку, зроблено численні невідокремлювані поліпшення нерухомого майна: проведено будівництво огорожі, встановлення тротуарної плитки, покрівля будинку, штукатурка, будівля гаража, встановлення вікон та дверей, плитка облицювальна встановлена в кухні, ванній кімнаті та на підлогу в коридорі, встановлені котли, бойлери, унітази. Проведення вказаних робіт сторонами було зроблено спільно.

Зазначені обставини були визнані відповідачем та підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 412 від 30.05.2017р. загальна вартість будівельних матеріалів, їх кількість витрачених на виконання ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях кв. № 2, будівництво гаражу, огорожі та благоустрою подвіря домоволодіння, яке знаходиться в м.Чернівці по вул.Ладозькій, 16 та робіт в цінах станом на проведення експертизи наведена в локальному кошторисі №2-1-1 і становить 633322грн. (в тому числі вартість матеріалів 443326 грн., вартість робіт 189996 грн.). З урахуванням коригування в п.49 «Улаштування металевих воріт» в кількості 0,068 на одиницю виміру 100 кв.м. питання 1 необхідно читати в наступній редакції: загальна вартість будівельних матеріалів, їх кількість витрачених на виконання ремонтних робіт в приміщеннях кв. № 2, будівництва гаражу, огорожі та благоустрою подвіря домоволодіння, яке розташоване в м. Чернівці по вул. Ладозькій, 16 та робіт в цінах станом на 30.05.2017р. буде становити 374077,77грн.

Ринкова вартість рухомого майна (килими), яке знаходиться в житловому будинку по вул. Ладозька 16, становить 5090грн.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? витрат понесених на проведення капітального будівництва та ремонту і невідємних поліпшень нерухомого майна - будівельних матеріалів, їх кількість витрачених на виконання ремонтних робіт в приміщеннях кв.№2, будівництво гаражу, огорожі та благоустрою подвіря домоволодіння, яке розташоване в м.Чернівці, по вул.Ладозькій, 16 в сумі 187038,88грн.

Заперечуючи проти задоволених зазначених позовних вимог, апелянт, просив рішення суду в цій частині, скасувати, однак, в апеляційній скарзі не зазначено жодного доводу, щодо неправильності та незаконності рішення суду в цій частині.

Відповідно до пп. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 та ст. 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи питання щодо поділу автомобіля, судом першої інстанції було встановлено, що сторонами під час шлюбу були придбані два автомобілі : «Mercedes-Benz 200», 1984 р.в., який вони відчужили та автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 р.в., який на даний час зареєстрований за ОСОБА_2 та перебуває в користуванні ОСОБА_1

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №222/2 від 27.05.2017р. ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент проведення експертизи становить 141634грн.

Висновок суду про те, що автомобіль марки «Volkswagen Transporter», набутий подружжям за час шлюбу, а тому відповідно до ч.2 ст.60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є правильним.

Виділивши в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_2 та припинивши право спільної сумісної власності на даний автомобіль, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі ? вартості автомобіля в сумі 70817грн.

Апелянт ОСОБА_1, просить скасувати рішення в цій частині, однак, жодних доводів з цього приводу апеляція не містить.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вартість зазначеного автомобіля визначена та ніким не оспорюється.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Даних про це матеріали справи не містять.

За відсутності цього, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Сторонами цього зроблено не було.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

При розгляді справи судом першої інстанції цього враховано не було, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. За таких обставин, рішення в цій частині, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на зазначений автомобіль по ? за кожним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що під час шлюбу він з позивачкою будували будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою с.Глиниця Кіцманського району вул. Перемоги 11, а також спільно з нею придбали високовартісні будівельні матеріали, обладнання і устаткування, які використанні для будівництва, отже це є спільною сумісною власністю. Посилаючись на це, просить поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне майно подружжя, виділити ОСОБА_2 та визнати її право власності на : вікна деревяні 9 шт. вартістю 9000 грн., двері деревяні 7 шт. вартістю 14000 грн., ворота ковані з хвірткою вартістю 10000 грн., котел Вайланд вартістю 15000 грн., навіси ковані 3 шт. вартістю 12000 грн., секційна бетонна огорожа 20 шт. вартістю 10000 грн., газифікація будинковолодіння за адресою вул.Перемоги 11, с.Глиниця Кіцманського району Чернівецької області вартістю 80000грн.; будівельні матеріали, які затрачені на будівництво двоповерхового будинку по вул.Перемоги 11 с. Глиниця вартістю 800000грн.; будівельні матеріали, які затрачені на будівництво кухні, вбиральні, коптильні, вигрібної ями, курника-свинарника по вул.Перемоги 11 в с.Глиниця вартістю 150000грн., а всього виділити ОСОБА_2 майна на загальну суму 1100000грн. та припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю у вартості часток в спільній сумісній власності подружжя в розмірі 292144,11грн.

Зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними і задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що будинок № 11 по вул.Перемоги в с.Глиниця Кіцманського району Чернівецької області належить на праві приватної власності ОСОБА_11, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.09.1988р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2006р. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №120683379 від 16.04.2018р. земельна ділянка, за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Глиниця, вул.Перемоги, 11 належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

Судом першої інстанції встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі ними в період 2006 2010рр. надавалась допомога ОСОБА_5, яка є матірю ОСОБА_2 в будівництві житлового двоповерхового будинку та будівництві господарських будівель та споруд: літньої кухні, вбиральні, коптильні, вигрібної ями, курника-свинарника за адресою: будинок № 11 по вул. Перемоги в с. Глиниця Кіцманського району Чернівецької області.

Суд першої інстанції зробив висновок, що дані правовідносини виникли з будівництва та реконструкції майна, яке належить ОСОБА_5, доказів про домовленість (угоду) між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про створення спільної часткової власності суду не надано. Отже, позивачем ОСОБА_1 не доведено та не надано доказів того, що будівельні матеріали, затрачені на будівництво житлового двоповерхового будинку та будівництво господарських будівель та споруд: літньої кухні, вбиральні, коптильні, вигрібної ями, курника-свинарника, а також: вікна, двері, ворота ковані з хвірткою, котел Вайланд, навіси ковані, секційна бетонної огорожа, газифікація будинковолодіння за адресою: будинок № 11 по вул. Перемоги в с.Глиниця Кіцманського району Чернівецької області, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому в цій частині зустрічного позову суд відмовив.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції. Крім того, пред»являючи зазначені вимоги, ОСОБА_1, фактично ставлячи питання, щодо поділу майна за адресою вул.Перемоги 11, с.Глиниця, ОСОБА_5 яка є власником будинку № 11 по вул.Перемоги в с.Глиниця відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.09.1988р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2006р., та власником земельної ділянки за цією адресою, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №120683379 від 16.04.2018р., зазначив як третю особу на стороні відповідача ОСОБА_2

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на ст.109 ЦПК України, просить визнати факт перешкоджання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у проведенні судової експертизи та факт наявності будівельних матеріалів, устаткування та обладнання у визначеній в зустрічному позові вартості.

Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того хто, із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з»ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зазначені вимоги є безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду жодних клопотань стосовно призначення експертиз не було заявлено. Апеляційним судом експертизи не призначалися.

Враховуючи всі обставини справи, колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції в частині виділення в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі ? вартості автомобіля в сумі 70817грн. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 по ? за кожним. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.367, ч.2, п.4 ч.1 ст. 376, ст.384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11 липня 2018 року в частині виділення в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі ? вартості автомобіля в сумі 70817грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 по ? за кожним. В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повної постанови 7 листопада 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді : (підписи)

З оригіналом вірно :