Ухвала

Іменем України

06 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 307/1304/13-ц

провадження № 61-44114ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), КарпенкоС. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 року у складі судді Гримут В. І. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 30 липня 2018 року у складі колегії суддів: Кондора Р.Ю., Куштана Б. П., Кожух О. А. у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду зі скаргою, в якій просило: визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області) щодо використання звіту суб'єкта оціночної діяльності «Закарпатська товарно-земельна біржа» від 25 травня 2017 року неправомірними; зобов'язати ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській областіпровести повторну оцінку належного боржнику ОСОБА_4 нерухомого майна - домоволодіння загальною площею 1 133,3 кв. м, яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином, та земельної ділянки площею 0,0477 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1.

Скарга мотивована тим, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2013 року в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_4 за кредитними договорами № 120.23-02/2011-М544, № 120.22-02/2011-М544, № 120.24-02/2011-М543 та № 120.06-02/2012-М543, яка на 08 квітня 2013 року становила 5 281 998 грн 26 коп., було звернено стягнення на нерухоме майно, в тому числі на вищевказані домоволодіння та земельну ділянку, шляхом проведення прилюдних торгів, встановлено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна. 27 січня 2016 року ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі вищевказаного рішення суду. 19 вересня 2016 року старшим державним виконавцемЯрошем С. І. було призначено суб'єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна боржника. Звітом про вартість майна, складеним 27 вересня 2016 року Закарпатською товарно-земельною біржою, який банк отримав 30 травня 2017 року, початкова вартість вказаного майна була визначена на рівні 1 419 500 грн. Не погоджуючись із такою початковою ціною, стягувач провів власну оцінку, за якою вартість будинку та земельної ділянки була встановлена в розмірі 5 244 690 грн 43 коп. Отже, вказаний звіт не відповідає пункту 36 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), оскільки оцінювачем застосовано лише порівняльний підхід, що призвело до заниження вартості майна.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 року скаргу задоволено. Визнано дії ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області щодо використання звіту суб'єкта оціночної діяльності - Закарпатської товарно-земельної біржі від 25 травня 2017 року неправомірними. Зобов'язано ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області провести повторну оцінку належного ОСОБА_4 нерухомого майна - домоволодіння загальною площею 1 133,3 кв. м, яке складається з житлового будинку з вбудованим магазином, та земельної ділянки площею 0,0477 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по АДРЕСА_1.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що суб'єкт оціночної діяльності не врахував принцип попиту на майно під час проведення його оцінки, тобто провів оцінку з порушенням вимог Національного стандарту № 1. Тому скарга є обґрунтованою та доведеною.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 30 липня 2018 року апеляційну скаргу ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області задоволено. Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 року скасовано, скаргу ПАТ «ВТБ Банк» залишено без задоволення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сторона виконавчого провадження може оскаржити рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Оскільки ПАТ «ВТБ Банк» звернулося зі скаргою на дії не державного виконавця, а органу державної виконавчої служби, який є неналежним суб'єктом оскарження, то відсутні підстави для задоволення скарги.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала касаційну скаргу на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 30 липня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення. Ухвала місцевого суду була скасована у зв'язку з тим, що ПАТ «ВТБ Банк» звернулося зі скаргою на дії не державного виконавця, а органу державної виконавчої служби, який є неналежним суб'єктом оскарження. Тому єдиним способом усунути таке процесуальне правопорушення є направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для можливості залучення належного суб'єкта оскарження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Звертаючись до суду з цією скаргою, ПАТ «ВТБ Банк» просило визнати дії ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області щодо використання звіту суб'єкта оціночної діяльності «Закарпатська товарно-земельна біржа» від 25 травня 2017 року неправомірними та зобов'язати цей відділ провести повторну оцінку нерухомого майна.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Враховуючи положення статті 383 ЦПК України 2004 року, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», оскільки відповідно до частини першої статті 7 цього Закону державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ПАТ «ВТБ Банк» звернулося зі скаргою на дії не державного виконавця, а органу державної виконавчої служби, який є неналежним суб'єктом оскарження. Прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги щодо безпідставності поновлення ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області строку на апеляційне оскарження, не заслуговують на увагу, оскільки на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 09 листопада 2017 року заявник подав клопотання, в якому виклав обставини, що свідчили про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Посилання представника заявника на те, що для можливості залучення належного суб'єкта оскарження слід направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки наведена обставина не є підставою для скасування правильного по суті і законного судового рішення.

Наведена у касаційній скарзі вимога про скасування ухвали місцевого суду не може бути задоволена, так як вказане судове рішення правильно скасоване судом апеляційної інстанції.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення цього суду не впливають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»)

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 30 липня 2018 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов