Єдиний унікальний номер 229/4486/16-ц Номер провадження 22-ц/775/349/2018
Головуючий у 1 інстанції: Петров Є.В. Єдиний унікальний номер 229/4486/16-ц
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/349/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Хейло Я.В.,

за участю секретаря Глушко С.Г.,

представника позивача: Скроботова Є.А.

представника відповідачів: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу №229/4486/16-ц

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів

за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_4

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 14 грудня 2017 року (суддя Петров Є.В.)

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ТОВ «Бета-Агро- Інвест» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позивач посилався на те, що 02 лютого 2010 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області загальною площею 6,340 га, кадастровий номер НОМЕР_1

ОСОБА_5 померла, ОСОБА_4 є її спадкоємицею за законом. У березні 2016 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 29.02.2016 року уклала договір оренди вказаної земельної ділянки з ОСОБА_3. За фактом самовільного захоплення та користування земельною ділянкою позивач звернувся у відділення поліції, за його заявою відкрито кримінальне провадження. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року зазначений договір оренди визнано недійсним.

Фактично ОСОБА_4 незаконно передала земельну ділянку, а ОСОБА_3 незаконно прийняв її, користувався та отримував дохід від незаконного користування.

Внаслідок цих незаконних дій відповідачів позивачу спричинено збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 117 233,25 грн., виходячи з того, що ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою та посіяв на ній соняшник, а розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватись особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Розмір фактично отриманого ОСОБА_3 доходу не відомий, тому обчислений позивачем, виходячи із площі земельної ділянки 6,340 га, середньої врожайності соняшника на зерно у сільськогосподарських підприємствах Ясинуватського району, що становить 18,4 центнера з 1 гектара та середньої вартості соняшника по Донецькій області - 10 050 грн. за одну тонну.

Крім того, у 2016 році позивачем, з метою підвищення родючості землі, у вказану земельну ділянку було внесено мінеральне добриво - карбамідно - аміачну суміш КАС -32 у розмірі 108 кг на один гектар, вартістю 5,88 грн. за один кілограм добрива, всього на суму 4 026,15 грн..

Оскільки ОСОБА_4 незаконно передала земельну ділянку, а ОСОБА_3 незаконно нею користувався у 2016 році, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь упущену вигоду у розмірі 117 233,25 грн. та вартість внесеного добрива в сумі 4 026,15 грн..

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_4 на користь позивача вартість внесеного у земельну ділянку мінерального добрива у сумі 4 026, 15 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 60 грн., в задоволенні решти позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 упущеної вигоди в сумі 117 233,25 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги та стягнення з відповідачів солідарно судового збору, в частині стягнення з ОСОБА_4 вартості внесеного у земельну ділянку мінерального добрива у сумі 4 026, 15 грн. рішення не оскаржує. Позивач посилається на необ'єктивність, необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

- суд неправильно виходив із того, що позивачем нібито не доведено суми збитків у вигляді упущеної вигоди, а саме не складено акт комісії, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 року. Суд не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України з вирішення аналогічного питання, викладену у постанові від 14 червня 2017 року у справі № 923/2075/15, згідно з якою норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов'язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до ОСОБА_6. Розмір збитків підтверджено довідками про середню врожайність та про середню вартість соняшнику на землях даного регіону та обчислено виходячи із площі земельної ділянки, якою незаконно користувався ОСОБА_3;

- судом не взято до уваги наявність складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідачів щодо укладення другого договору оренди та вчинення ОСОБА_3 активних дій з виконання посівних та збиральних робіт на спірній земельній ділянці, що підтверджено актом державного інспектора сільського господарства та показами свідків; негативного результату такої поведінки - збитків через неможливість обробляти та засівати земельні ділянку та втрату можливості отримати очікуваний прибуток; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, оскільки шкода є наслідком саме протиправного діяння відповідачів; вини правопорушника, що виражається у спільному умислі відповідачів здійснити протиправну поведінку та спричинити таким чином шкоду. Рішенням суду встановлено, що відповідач був обізнаний про те, що на земельну ділянку раніше вже був укладений договір оренди між ОСОБА_5 та позивачем, що є свідченням умислу відповідачів;

- висновки суду щодо ненадання доказів на підтвердження намірів та можливості позивача отримати дохід є невірними, такі докази надані, але залишені поза увагою суду;

- з боку позивача були вжиті всі можливі заходи з метою уникнення збитків та відновлення порушеного права, а саме: подано заяву до Дружківського відділення поліції, у зв'язку з чим відкрито кримінальне провадження, дані внесені у ЄРДР 20.05.2016 року; 13.06.2016 року державним інспектором сільського господарства в Донецькій області Яценко А.В. було проведено обстеження земельної ділянки та складено акт №13/06/16-30/2 про те, що земельна ділянка засіяна соняшником ОСОБА_3; подано позов до суду про визнання недійсним договору оренди, укладеного між відповідачами та 19.10.2016 року суд ухвалив рішення про задоволення цього позову;

- суд дійшов невірного висновку про те, що позовні вимоги до ОСОБА_3 є необґрунтованими, а свої претензії вони можуть пред'являти виключно ОСОБА_4, адже обидва відповідачі були обізнані про існуючий договір між ТОВ «Бета -Агро -інвест» та ОСОБА_5 та уклали другий протизаконний договір, тому мають нести солідарну відповідальність за спричинену шкоду;

- судом поверхнево досліджено покази свідків в результаті чого в основу рішення покладено спотворені висновки. Так, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 зазначили, що бачили ОСОБА_3 на земельній ділянці в той час, як трактор К-150 виконував посівні роботи, що свідчить про причетність ОСОБА_3 до засівання земельної ділянки та збирання з неї врожаю, свідок ОСОБА_10 підтвердив той факт, що особисто бачив як ОСОБА_3 зі своїм братом ОСОБА_11 встановлювали межі спірної земельної ділянки на місцевості.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу позивача разом із доказом відправлення 29.01.2018 року його копії позивачу. Просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вона не містить жодної з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, за якими могло б бути скасоване рішення суду та прийнято нове. Необґрунтовано звинувачуючи суд у поверхневому дослідженні показів свідків позивач сам у скарзі спотворив не тільки свідчення свідків, а і суть окремих документів. Договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_12 був укладений 29.02.2016 року та відомості про право оренди було внесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно, недійсним договір оренди був визнаний лише 10.10.2016 року, збитки можуть бути відшкодовані лише неправомірними діями, а їх дії до набрання рішенням законної сили та до грудня 2016 року, тобто до часу, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відомості про право оренди ОСОБА_12 були правомірними. ОСОБА_4 правомірно вважала розірваним договір оренди земельної ділянки з моменту переходу до неї права на земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки п.39 договору оренди від 02.02.2010 року передбачена відмова в односторонньому порядку в разі переходу права власності на земельну ділянку до іншої особи. Копія акту обстеження земельної ділянки від 13.06.2016 року, на яку посилався позивач викликає сумнів у її достовірності, вона не є належним та допустити доказом, так у акті відсутні необхідні реквізити, які ідентифікували б його з відповідним органом, уповноваженим проводити такого роду перевірки, в акті не зазначено, який державний орган представляє державний інспектор сільського господарства Яценко А.В., який нібито проводив перевірку, акт містить інформацію щодо нібито причетності ОСОБА_3 до засівання соняшником земельної ділянки без вказівки джерела отримання таких відомостей. Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 отримав будь - який дохід із спірної земельної ділянки. Упущена вигода обрахована шляхом множення вартості однієї тонни соняшнику на розмір земельної ділянки без вирахування витрат на закупівлю насіння, його доставку до місця посіву, багаторазову обробку землі, придбання паливо - мастильних матеріалів та оплати праці працівників, витрат на збирання врожаю, його зберігання та продаж. Не приведено доказів того, що їх протиправна поведінка була єдиною перешкодою, яка не дозволила позивачу отримати упущену вигоду та що можливість отримання прибутку існувала реально. Згідно ст. 157 ЗК України відшкодування збитків землекористувачам здійснюється громадянами, діяльність яких обмежує права землекористувача, але позивачем не наведено жодного факту перешкод його техніці та робочим у обробленні ділянки, її засіванні та збиранні врожаю, навпаки, він вказує на безперешкодне внесення добрив у землю в квітні 2016 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення в частині стягнення з неї вартості внесених в земельну ділянку мінеральних добрив і сумі 4 026,15 грн. та витрат по сплаті судового збору та відмовити у позові у повному обсязі. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що вимоги про стягнення з неї зазначеної суми необґрунтовані, у позовній заяві не було зазначено, що вона порушила якісь договірні зобов'язання або заподіяла позивачу шкоду на вказану суму, не зазначено про це і в рішенні суду. Суд лише зазначив у рішенні про те, що є докази внесення в землю добрив на суму 4 026,15 грн., без вказівки про те, у яку конкретно земельну ділянку внесені добрива. Добрива, що належали позивачу, вона не викрадала, не знищувала, не приводила у непридатність. Внесення добрив у землю не вважається їх псуванням чи втратою, вони вносяться у землю для підвищення її родючості. Добриво, можливо внесене у землю позивачем, акумулюється у орному шарі і має тривалу дію. Позивач вносив добрива за своєю ініціативою, невідомо чи була необхідність у їх внесенні і саме в такій кількості. Позивач користувався землею у 2017 році і користується нею до теперішнього часу. Із акту №60а про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин від 14.04.2016 року не вбачається, що добрива були внесені саме в земельну ділянку, що належить їй на праві власності. Вказуючи, що факт внесення добрив нібито підтверджується показаннями свідків суд не називає їх прізвища та не говорить про те, що ці свідки підтверджують факт внесення добрив саме у її земельну ділянку. Ніхто із свідків такий факт не підтверджував. Вказуючи про те, що їй нібито було відомо про існування договору оренди землі, укладеного позивачем з ОСОБА_13 02.02.2010 року суд не зазначає, які обставини це доводить.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 разом із підтвердженням направлення 05.03.2018 року його копій кожному з відповідачів. Позивач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, задовольнивши його апеляційну скаргу. Зазначає, що факт внесення добрив підтверджено актом №60-а про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин від 14.04.2016 року , а також показаннями свідків та не спростований відповідачем. Безпідставні посилання на те, що суд самостійно розрахував суму збитків, розрахунок наведений у позові. Факт внесення добрив саме в земельні ділянку відповідача підтверджений показаннями свідків, а також зазначенням у акті номера поля «1010», з прінт - скріна з публічної кадастрової карти видно, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 входить до складу поля під номером «011010», що відповідає номеру «1010» (01 - це умовний номер їх виробничої ділянки під назвою «Новокалинове». Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами це питання під сумнів не ставилось.

В засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_14, який прийняв участь у розгляді справи в порядку відеоконференції з Апеляційним судом Чернігівської області, підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти скарги ОСОБА_4. Представник відповідачів ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_4 та заперечував проти скарги позивача.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_4 слід задовольнити, рішення суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача вартості внесеного у земельну ділянку мінерального добрива в сумі 4 026,15 грн. і судового збору та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2010 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Бета-Агро-Інвест» був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області загальною площею 6,340 га, кадастровий номер НОМЕР_1 строком на 10 років (а.с.22-25 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, земельну ділянку успадкувала ОСОБА_4 та 29 лютого 2016 року уклала договір оренди вказаної земельної ділянки з ОСОБА_3.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року у цивільній справі №229/1549/16 -ц за позовом ТОВ «Бета-Агро-Інвест» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним та визнання права оренди земельної ділянки позов ТОВ «Бета-Агро-Інвест» задоволено частково, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,340 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 29 лютого 2016 року (33-36 т.1).

Звертаючи із позовом у даній справі позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь відшкодування збитків сумі 117 233,25 грн. у вигляді упущеної вигоди у розмірі отриманих ОСОБА_3 доходів від посіву культури соняшника на земельній ділянці, яку ОСОБА_4 незаконно передала, а ОСОБА_3 незаконно отримав в оренду, а також вартість внесеного ним у 2016 році мінерального добрива у земельну ділянку в сумі 4 026,15 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення збитків сумі 117 233,25 грн. у вигляді упущеної вигоди суд виходив із недоведеності позовних вимог, зокрема, з того, що позивачем не доведено підстав нарахування збитків у вказаній сумі, не надано доказів на підтвердження реальної можливості позивача отримати доходи, а саме: чи було закуплено насіння для засіву цієї площі, чи було виділено мастильно-паливні матеріали для проведення сільськогосподарських робіт з посіву та вбирання соняшника, чи було укладено попередні договори на поставку соняшника третім особам, чи є накази по підприємству про здійснення посівних робіт та інше. Також позивачем не надано акту комісії, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 року.

Суд також зазначив, що обов'язок по відшкодуванню збитків у вигляді упущеної вигоди виникає у особи виключно внаслідок порушення чи неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, що випливають з певного договору чи правочину, у той час, як між позивачем ТОВ «Бета-Агро-Інвест» та відповідачем ОСОБА_3 будь-яких зобов'язань, пов'язаних з спірною земельною ділянкою не існувало.

Висновки суду щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів збитків у вигляді упущеної вигоди є вірними, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами 1-3 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до п. «д» ч.1 ст. 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ч.ч.1,3 ст. 157 ЗК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно з пунктами 24, 25 договору оренди землі, укладеного 02.02.2010 року між ОСОБА_5 та позивачем орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов'язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен був здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди позивач посилався на акт обстеження земельної ділянки від 13 червня 2016 року, експертний висновок Чернігівської регіональної торгово - промислової палати від 19 грудня 2016 року щодо середньо - ринкової ціни на соняшник, лист Головного управління статистики у Донецькій області від 05.12.2016 року про урожайність соняшника на зерно у сільськогосподарських підприємствах Ясинуватсьеого району, рішення суду від 19.10.2016 року, яким визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачами 29.02.2016 року, а також на показання свідків.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позову, посилаючись на те, що він не сіяв соняшник та, відповідно, не збирав урожай і не отримав будь - якого доходу.

З акту обстеження земельної ділянки від 13 червня 2016 року вбачається, що він складений державним інспектором сільського господарства в Донецькій області Яценко А.В., тобто не вказано, який саме орган представляв інспектор (Управління сільського господарства, Державну інспекцію сільського господарства чи інший орган).

Акт складений у присутності представника позивача ОСОБА_15, ОСОБА_3 чи його представник при складенні акту присутнім не був. Обстеження земельної ділянки проведено у зв'язку із «необхідністю встановлення осіб порушників земельного законодавства». У акті зазначені наступні результати обстеження земельної ділянки: встановлено, що земельна ділянка площею 6,340 га кадастровий номер НОМЕР_1, яку успадкувала ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серія НОМЕР_2, передана в оренду ТОВ «Бета -Агро - Інвест» відповідно до договору оренди землі, зареєстрованого 02.02.2010 за №04.10.170.00207 строком дії на 10 років, але на момент обстеження зазначена земельна ділянка оконтурена по периметру проритою канавою глибиною близько 40-50 см. без винесення, закріплення меж земельної ділянки згідно вимог «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» та засіяна сільськогосподарською культурою соняшник ОСОБА_3, який зазначений, як орендар даної ділянки в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно без погодження з керівництвом ТОВ «Бета -Агро-Інвест» та без розірвання вказаного вище договору оренди землі (а.с.27 т.1).

Акт обстеження земельної ділянки від 13 червня 2016 року складний на бланку, що є додатком №5 до наказу Держгеокадастру від 27.12.2016 року №355 «Про організаційні заходи із здійснення функцій державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів». У акті не вказано, на підставі чого зроблено висновок про те, що земельні ділянка засіяна соняшником ОСОБА_3, копія акту не вручена ОСОБА_3 та не відправлена йому поштою (відповідні графи у акті не заповнені).

Тому, всупереч доводам апеляційної скарги, зазначений акт не є належним доказом того, що земельна ділянка була засіяна соняшником ОСОБА_3.

Не підтверджений цей факт і показаннями свідків.

Факт укладання 29.02.2016 року договору оренди земельної ділянки між відповідачами та визнання недійсним цього договору рішенням суду від 19.10.2016 року підтверджений матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Однак, сам по собі факт укладання договору оренди земельної ділянки не підтверджує безспірно неможливість користування позивачем земельною ділянкою, що перебуває у нього в оренді.

Так, позивач посилається на те, що 14 квітня 2016 року, вже після укладання договору оренди відповідачами, ним внесено у орендовану земельну ділянку мінеральне добриво.

Належних та допустимих доказів того, що відповідачі чинили позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою з метою засівання землі та збирання урожаю не надано, тому висновок суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди є вірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 14 червня 2017 року у справі № 923/2075/15, згідно з якою норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов'язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до ОСОБА_6, висновків суду не спростовують.

Суд, серед інших підстав відмови у позові, зазначив, що позивачем не надано акту комісії, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», однак суд відмовив у позові не лише через відсутність вказаного акту. Суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем, крім акту, не надано доказів на підтвердження реальної можливості позивача отримати доходи, а саме: чи було закуплено насіння для засіву цієї площі, чи було виділено мастильно-паливні матеріали для проведення сільськогосподарських робіт з посіву та вбирання соняшника, чи було укладено попередні договори на поставку соняшника третім особам, чи є накази по підприємству про здійснення посівних робіт та інше. Відповідно, упущена вигода мала бути обчислена за вирахуванням витрат які позивач обов'язково мав би понести на вирощування, збір врожаю, сплату податків, заробітної плати тощо.

За вказаних обставин та за умови недоведеності перешкод з боку відповідачів у використанні позивачем земельної ділянки висновки суду про недоведеність позову у вказаній частині є вірними.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на звернення його до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди між відповідачами, про звернення із заявою про вчинення злочину також не можуть бути підставою для скасування рішення.

Постановою слідчого СВ Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 04.03.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000608 від 20.05.2016 року закрито у зв'язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Із мотивувальної частини постанови вбачається, що розслідування проводилось відносно того, що 17 травня 2016 року ОСОБА_3 з використанням спеціально призначеної техніки самовільно провів розмежування земельної ділянки на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, однак, його вина не знайшла підтвердження.

Отже, і вказана постанова і рішення суду про визнання недійсним договору оренди між відповідачами також не підтверджують факту вчинення відповідачами перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду про відмову у його позові щодо стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Бета-Агро-інвест» та стягуючи з ОСОБА_4 на користь позивача вартість внесених позивачем у земельну ділянку мінеральних добрив суд виходив із того, що факт внесення добрив на суму 4 026,15 грн. підтверджено актом про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин від 14.04.2016 року (а.с.14-15 том 1), а також із того, що ОСОБА_4, уклавши договір з ОСОБА_3, який судом було визнано недійсним, і на підставі якого ОСОБА_3 здійснював сільськогосподарські роботи з вирощування соняшника, порушила право користування орендаря ТОВ «Бета-Агро-Інвест», що завдало йому шкоди у сумі 4 026 грн.15 коп. (вартість внесеного мінерального добрива).

Висновок суду про те, що ОСОБА_3 здійснював сільськогосподарські роботи з вирощування соняшника не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки вони не містять належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту.

Укладення договору оренди землі між відповідачами та його державна реєстрація не є належним підтвердженням факту неможливості використання землі позивачем, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачами чинились перешкоди позивачу у обробленні земельної ділянки.

Позивач є користувачем земельної ділянки, належної ОСОБА_4, на підставі договору оренди від 02.02.2010 року та вніс у земельну ділянку мінеральні добрива, однак, за умови відсутності доказів того, що відповідачі перешкоджали позивачу користуватись земельною ділянкою, та з огляду на те, що після визнання недійсним договору оренди земельної ділянки між відповідачами позивач продовжує користування земельною ділянкою підстав для стягнення з ОСОБА_4 вартості добрив немає.

Тому рішення в частині задоволення позову слід скасувати та у позові відмовити.

Згідно із пунктами 2, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Внаслідок задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 з позивача на її користь підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 90 грн..

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376 ч.1 п. п.2, 3, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 14 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» вартості внесеного у земельну ділянку мінерального добрива у сумі 4 026, 15 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 60 грн. скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_4 про стягнення вартості внесеного у земельну ділянку мінерального добрива у сумі 4 026, 15 грн. відмовити.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 90 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.Б. Азевич

Я.В. Хейло

Повний текст постанови складено 21 березня 2018 року.

Суддя: Н.С. Краснощокова