Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа 214/4619/14-ц

провадження № 61-40482 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року у складі судді Прасолова В. М. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, а у травні 2015 року, уточнивши позовні вимоги, і до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 2008 року він з ОСОБА_6 мешкали у квартирі АДРЕСА_1, перебуваючи з нею у фактичних шлюбних відносинах, від яких вони мають дитину - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час сумісного проживання з ОСОБА_6, а саме протягом 6 років, однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет. У листопаді 2010 року ними за спільні грошові кошти, було придбано на ім'я ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2.

Отже, оскільки вищевказану квартиру було придбано за час його проживання з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю. Проте ОСОБА_6 у порушення його прав на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2014 року відчужила на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з 28 березня 2008 року по 12 січня 2014 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя, належною їм по 1/2 частці кожному квартиру АДРЕСА_2. Також просив визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 13 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, повернувши сторони у стан, що існував до укладення цього договору (застосувати наслідки реституції); поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_6, визнавши за ними, за кожним, право власності на 1/2 частку зазначеної вище квартири.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 з 28 березня 2008 року по 12 січня 2014 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яким належить кожному по 1/2 частці квартири АДРЕСА_2. Визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 13 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Повернуто ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у стан, що існував до укладення вказаного договору, за ОСОБА_6 визнано право власності на вищевказану квартиру, як на об'єкт спільної сумісної власності з ОСОБА_4; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 - 145 тис. грн. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_6, за кожним, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, унаслідок чого є їх спільним майном та належить останнім на праві власності у рівних частках. Такі вимоги позивачем доведено належними й допустимими доказами. Проте ОСОБА_6 у порушення прав позивача відчужила на користь ОСОБА_7 спірне нерухоме майно, без згоди ОСОБА_4, тому укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири у силу статті 215 ЦК України, статті 65 СК України є недійсним, а його сторін слід повернути у попередній стан.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року апеляційні скарги: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишені без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки спірне нерухоме майно набуто ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за спільні кошти за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому ця квартира є їх спільним сумісним майном, яке належить їм у рівних частках. ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу відчужила спірну квартиру ОСОБА_7, чим порушила права позивача, які підлягають захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним, поверненням його сторін у попередній стан, що існував до укладення договору, а за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 слід визнати за кожним право власності на 1/2 частку спірної квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент придбання спірної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки належними доказами не підтверджено ведення останніми спільного господарства, наявність у них спільного бюджету.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу лише з травня 2010 року по жовтень 2010 року, оскільки вони припинили спільне проживання і позивач почав мешкати за іншою адресою. Ні позивачем, ні його батьками грошових коштів на придбання спірної квартири не надавались. Отже, спірне нерухоме майно належить лише їй на праві особистої приватної власності.

Відзив на касаційні скарги не надійшов.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У частині першій статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_3, а 22 квітня 2010 року у них народилася дочка - ОСОБА_10

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами факт проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а, отже, оскільки спірна квартира придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується відповідними доказами, у тому числі народженням в останніх спільної дитини, тому спірне нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що ОСОБА_6 у порушення прав позивача відчужила спірну квартиру на користь ОСОБА_7, без згоди ОСОБА_4, унаслідок чого укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири у силу положень статті 215 ЦК України, статті 65 СК України є недійсним, а його сторін слід повернути у попередній стан.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що на момент придбання спірної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, безпідставні, оскільки спростовуються вищевказаними встановленими судами обставинами.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_6 на те, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу лише з травня 2010 року по жовтень 2010 року, безпідставні оскільки належними та допустимими доказами не підтвердженні, що є її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Інші доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк