АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1901/18 Справа № 205/9604/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNI0A0, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16505,20 доларів США із терміном повернення до 16 липня 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку встановленому кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобовязань в ОСОБА_2 станом на 14 грудня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 43740,88 доларів США.

У звязку з чим, з урахуванням всіх уточнень до позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №DNI0A0 від 17 липня 2008 року в розмірі 7227,08 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNI0A0 від 17 липня 2008 року, станом на 14 грудня 2016 року, у розмірі 7227,08 доларів США, що еквівалентно 188626,79 грн., яка складається з: 6777,08 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 450,00 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Також, з відповідача на користь позивача було стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2000,96 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № DNI0A0, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16505,20 доларів США зі сплатою 16,92% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 16 липня 2013 року.

Відповідно п. 16 кредитно-заставного договору № DNI0A0 від 17 липня 2008 року загальний розмір кредиту складає 16505,20 доларів США, з яких: частина кредиту в розмірі 16017,32 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 7,36 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному Реєстрі, частина кредиту в розмірі 480,52 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту.

Дата видачі кредиту: не пізніше ніж 17 липня 2008 року, дата погашення: 16 липня 2013 року. Процентна ставка: 16,92 % річних. Період сплати: з 5 по 9 число кожного місяця в розмірі 510,60 доларів США.

Факт того, що відповідач отримав вказані кредитні кошти 17 липня 2008 року підтверджується меморіальними ордерами.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобовязань, в ОСОБА_2 станом на 14 грудня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 43740,88 доларів США, з яких:

- заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 6777,08 доларів США;

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2 807,13 доларів США;

- заборгованість по комісії за користуванням кредитом в розмірі 2871,87 доларів США;

- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 31284,80 доларів США.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2012 року по цивільній справі №2/0417/2445/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNI0A0 від 17 липня 2008 року звернено стягнення на предмет застави: автомобіль MAZDA, модель: 3, рік випуску: 2005, тип ТЗ: седан-В, № кузова/шасі: JMZBK12F261310906, реєстраційний номер: АЕ 4371 СК, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладеннням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнено солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк» суму 10000,00 грн.

На виконання вищезазначеного рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15 березня 2012 року були видані виконавчі листи про звернення стягнення.

Як вбачається з повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 березня 2014 №Э.DD.0.0.0/2-4049 06 червня 2013 року заставний автомобіль MAZDA 3, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузова/шасі: JMZBK12F261310906 було реалізовано за ціною 8820,22 доларів США та кошти направлені на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 № 7526 та сума розподілена на тіло кредиту 4410,11 доларів США, погашення пені 4409,74 доларів США, також дані обставини підтверджуються випискою з кредитного договору.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2013 року заочне рішення від 02 березня 2012 року по цивільній справі № 2/0417/2445/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року по цивільній справі №202/32128/13 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави позовні вимоги банку було задоволено частково та встановлено, що відповідач станом на березень 2013 року в рахунок погашення заборгованості кредитним договором № DNI0A0 від 17 липня 2008 року сплатив 12476,31 доларів США.

11 квітня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічна норма була передбачена в ст. 61 ЦПК України в редакції, що діяла станом на вересень 2017 року.

Положеннями ст. ст. 526, 610, 611, 625, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи на користь позивача суму заборгованості в розмірі 7227,08 доларів США, суд першої інстанції враховував наявні в матеріалах справи докази щодо фактичного та остаточного розміру заборгованості, яка залишилась за ОСОБА_2 та дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на те, що наведені ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунки заборгованості неможливо перевірити у звязку із відсутністю в матеріалах справи документів, які підтверджують суму виданих кредитних коштів; заяви на видачу готівки оформленої відповідно до вимог НБУ; документів первинного бухгалтерського обліку оформлених відповідно до вимог НБУ; діючого положення Банку про кредитування фізичних осіб; довідки про сукупну вартість кредиту; виписки по рахунку тощо.

Також, відповідач зазначає, що в наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості не відображено суми, які вже повернуті банку на виконання умов кредитно-заставного договору № DNI0A0 від 17 липня 2008 року.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки, по-перше, матеріали справи містять всі необхідні належні, достовірні та допустимі у відповідності до вимог ст. 76-80 ЦПК України докази в підтвердження неповного виконання ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобовязань від відповідальності за неможливість виконання яких боржник не звільняється (ст. 526 ЦК України), а, по-друге, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах суми 7227,08 доларів США (6777,08 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 450,00 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом) судом першої інстанції було враховано вже сплачені відповідачем кошти та кошти які було внесено в рахунок погашення заборгованості від реалізації заставного автомобіля MAZDA 3, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Вказані обставини підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, які апелянтом спростовані не були, своїм правом на призначення по справі відповідної експертизи щодо встановлення належності та відповідності розрахунків, меморіальних договорів чи ліцензій банку нормам діючого законодавства ОСОБА_2 також не скористався.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3