Справа № 369/1359/18
Провадження № 2/369/1507/18
06.04.2018 Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.,
з участю секретаря Ярмак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 26.09.2017 року громадянин ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 8500,00 грн. (вісім тисяч пятсот грн. 00 коп.) та зобовязався повернути в термін не пізніше 01.11.2017 року.
Однак, станом на даний час відповідач грошові кошти не повернув, що змушує позивача звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.
Вказав, що у встановлений договором строк відповідач взятих на себе зобовязань не виконав та грошові кошти не повернув.
На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в гривневому еквіваленті в розмірі 8725,08 грн та судові витрати.
Справа слухалась у відсутності представника позивача та відповідача за правилами спрощеного провадження.
У відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до вимог п. 1,2,3,4,5 ч.1, ч.2 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити . При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Судом встановлено, що 26.09.2017 року громадянин ОСОБА_2) взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 8500,00 грн. (вісім тисяч пятсот грн. 00 коп.) та зобовязався повернути в термін не пізніше 01.11.2017 року.
Ці обставини підтверджуються письмовим доказом розпискою від 26.09.2017, яка написана власноручно відповідачем та передана позивачу на підтвердження факту отримання грошових коштів.
Однак, станом на даний час відповідач грошові кошти не повернув, що змушує позивача звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.
Сума основного боргу становить 8500,00 грн. (вісім тисяч пятсот грн. 00 коп.)
Сума інфляційних втрат становить 161,50 грн. (сто шістдесят одна грн. 50 коп.)
Сума 3% річних становить 63,58 грн. (шістдесят три грн. 58 коп.)
Розрахунок суми інфляційних втрат та суми 3% річних додається (додаток 2).
Загалом ціна позову складає 8725,08 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять пять грн. 08 коп.)
розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи (п. 9 ч. З ст. 175 ЦПК України) - Всього - 5704,80 грн. (пять тисяч сімсот чотири грн. 80 коп.):
Судовий збір за подання позовної заяви - 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.);
Витрати на професійну правничу допомогу - 5000,00 грн. (пять тисяч грн. 00 коп.);
За змістом ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Як вбачається з правової позиції Верховного суду України, викладеного у постанові №6-1967цс 15 від 11.11.2015 року, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.
Так, зі змісту написаної відповідачем розписки вбачається, що вона містить усі істотні умови характерні для договору позики.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
З аналізу вище викладеного вбачається, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умов.
У відповідності до правового висновку Верховного суду України, сформованого у постанові №6-50цс16 від 24.02.2016 року, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно повному обсязі позикодавці проставляють на даному договорі відмітку про повний розрахунок підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Таким чином, заборгованість за вказаним вище договором, оформленим борговою розпискою, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Так, позивач просив стягнути з відповідача борг в гривневому еквіваленті, а саме у розмірі 8725,25 грн. та судові витрати на правову допомогу та подання позову у розмірі 5704, 80 грн. . Із заявою про зміну позоних вимог позивач не звертався, тому враховуючи неможливість суду виходити за межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення заборгованості у межах суми, заявленої позивачем у позові.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 533, 625, 626, 627, 638, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 4,76-83, 141,263-265,273,280-284 ,354 ЦПК України, суд, -

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) на відшкодування збитків грошові кошти у розмірі 8725,08 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять пять гри. 08 коп.) та суму судових витрат в розмірі 5704,80 грн. (пять тисяч сімсот чотири грн. 80 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Д.Д.Усатов