провадження № 4-с/752/55/18
УХВАЛА

іменем України

21.05.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Руденко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. у виконавчому провадженні по виконанню судового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року у цивільній справі за № 752/16580/14-ц, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. (далі - державний виконавець) у виконавчому провадженні по виконанню судового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року у цивільній справі № 752/16580/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - стягувач, ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 (далі - боржник, ОСОБА_1.) про стягнення заборгованості, в якій просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2016 року.

В обґрунтування скарг представник боржника зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року позовні вимоги ПАТ «Уксоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Уксобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 376077,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.01.2015 року становить 5926337,00 грн. На виконання зазначеного рішення 04.07.2016 року видано виконавчий лист. Згідно судового рішення загальна сума, яка підлягала стягненню складала 5926337,00 грн. Разом з тим, 11.10.2016 року на підставі заяви стягувача державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на загальну суму 5926337,00 грн. За таких обставин, боржник вважає, що державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконання рішення суду не підвідомче відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України, зважаючи на те, що сума стягнення, яка зазначена у рішення складає 5926337,00 грн., та є меншою, ніж визначена законом для виконання Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в м. Києві.

В судовому засідання представник боржника підтримав вимоги скарги з викладених у ній підстав та просив їх задовольнити.

Представник стягувача та Відділу примусового виконання рішень в судове засідання не з»явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд ухвалив розглядати скаргу у відсутність стягувача та державного виконавця.

Вислухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року у цивільній справі за № 752/16580/14-ц, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 376077,42 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 09.01.2015 року складає 8926337,00 грн.

Постановою державного виконавця від 11.10.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 752/16580/14-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, та запропоновано ОСОБА_1 самостійно виконати рішення суду (а.с.5).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З урахуванням вимог, зазначених у скарзі, а також, правовідносин, що виникли між сторонами на стадії виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що під час розгляду вказаної скарги необхідно застосувати положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV в редакції, що діяла на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

При цьому, у ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У зв'язку із цим на нього покладається обов'язок здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Голосіївським районним судом м. Києва, згідно якого виконанню підлягало рішення суду про стягнення з боржників на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у валюті США.

Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Як визначено у ст. 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні богу в іноземній валюті визначені у ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, державний виконавець зобов'язаний керуватися положеннями ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», за частиною третьою якої в разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення в боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто, воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто, на день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі № 6-1063цс17.

Таким чином, посилання скаржника на те, що державним виконавцем неправомірно перераховано суму, яка підлягає стягненню, чим фактично змінено рішення суду не відповідає дійсності, зважаючи на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 -376077,42 доларів США, тобто, заборгованість в іноземній валюті, а не 5926337,00 грн., що зазначено в рішенні суду як еквівалент в національній валюті.

Отже, не змінюючи рішення суду, державний виконавець правомірно зазначив, що заборгованість складає 376077,72 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 09.01.2015 року становить 5926337,00 грн.

При цьому, суд роз'яснює, що при погашенні суми заборгованості у національній валюті, ОСОБА_1 повинен брати до уваги офіційний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто, на день зарахування коштів на рахунок кредитора), оскільки, в протилежному випадку, виконання зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив'язки до офіційного курсу валют НБУ призведе до виконання судового рішення не в повному обсязі.

Отже постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам чинного законодавства, відтак, є законною та обґрунтованою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), - на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

У виконавчому документі зазначена до стягнення сума заборгованості за кредитом у розмірі 376077,42 доларів США, що станом на 09.01.2015 року, відповідно до курсу НБУ, складає 5926337,00 грн.

Отже, при відкритті виконавчого провадження 11.10.20016 року державний виконавець правильно враховував курс долара до гривні, а тому доводи скарги щодо непідвідомчості Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва є необґрунтованими.

Згідно із ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд вважає, що оскільки державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, а постанова про відкриття виконавчого провадження є законною та обґрунтованою, правові підстави для задоволення скарги відсутні, а тому в задоволені скарги на постанову старшого державного виконавця слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 524, 533 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 17, 21, 53 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 259, 260, 261, 352, 353, 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. у виконавчому провадженні по виконанню судового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року у цивільній справі за № 752/16580/14-ц, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Голосіївський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Суддя Н.П. Чередніченко