АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/4123/2018 Головуючий в 1 інстанції - Ларіонова Н.М.
Унікальний № 2-710/11 Доповідач - Панченко М.М..
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», на дії та рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича в частині відкриття 17.05.2017 року виконавчого провадження ВП №53947535 та скасувати постанову про відкриття зазначеного виконавчого провадження, а також визнати протиправними дії державного виконавця в частині накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження згідно постанови від 17.05.2017 року та, відповідно, скасувати зазначену постанову. Крім того, скаржник просив постановити окрему ухвалу відносно державного виконавця, яким, на думку, скаржника порушено права ОСОБА_3, як боржника.

В обґрунтування вимог скарги, ОСОБА_3 посилалася на те, що стягувачем - ПАТ АБ «Укргазбанк» пред'явлено виконавчий лист до органів ДВС з пропуском строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання, а тому державний виконавець не мав правових підстав для прийняття оскаржуваних постанов.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред'явлення виконавчого документа переривався його пред'явленням стягувачем до виконання, а тому вимоги скарги є безпідставними.

В поданій апеляційній скарзі представник боржника, посилаючись на доводи, викладені у скарзі, просив зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, Верховний Суд виходив з того, що виконавчий документ пред'являвся до виконання неодноразово. Проте, під час одного з повторних звернень до органів ДВС стягувачем було пропущено річний строк на пред'явлення виконавчого документа до виконання, а питання про поновлення відповідного процесуального строку порушено не було. Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про переривання указаного строку є помилковим.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року, скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року та задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

На виконання рішення Апеляційного суду міста Києва, 03 вересня 2014 року Подільським районним судом видано ПАТ АБ «Укргазбанк» виконавчі листи.

04 грудня 2014 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 року.

10 грудня 2014 року старшим держаним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Канцедалом О.О. винесено постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення постанови).

20 березня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» повторно звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 року.

24 березня 2015 року головним держаним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Рагімовою А.Н. винесено постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення постанови).

16 квітня 2015 року АБ «Укргазбанк» втретє звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 р.

20 квітня 2015 року старшим держаним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Кушнір JI.B. винесено постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення постанови).

Не погоджуючись з прийнятою постановою ВПВР ДДВС МЮУ АБ «Укргазбанк» звернувся до Подільського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця в якій просив визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ.

03 червня 2015 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва частково задоволено скаргу АБ «Укргазбанк» та визнано неправомірною відмову ВПВР ДДВС МЮУ у відкритті виконавчого провадження.

13 жовтня 2015 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва відмовлено в задоволені апеляційної скарги ВПВР ДДВС МЮУ, ухвалу Подільського районного суду м. Києва залишено без змін.

25 квітня 2016 року АБ «Укргазбанк» звернувся вчетверте до ВПВР ДДВС МЮУ з заявою про примусове виконання рішення суду з посиланням на ухвалу Подільського районного суду м. Києва щодо неправомірності відмови у відкритті виконавчого провадження.

25 квітня 2016 року старшим держаним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Бурлою В.Е. винесено постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення постанови).

29 грудня 2016 року АБ «Укргазбанк» АБ «Укргазбанк» вп'яте звернувся до ВПВР ДДВС МЮУ з заявою про примусове виконання рішення суду з посиланням на ухвалу Подільського районного суду м. Києва щодо неправомірності відмови у відкритті виконавчого провадження.

04 січня 2017 року повідомленням ВПВР ДДВС МЮУ виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 10, ч. 4, ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного на сьогоднішній день).

02 червня 2016 року Верховною Радою України прийнято новий Закон України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 04 жовтня 2016 року.

Відповідно до перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Враховуючи викладене, 15 травня 2017 року АБ «Укргазбанк» звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві з заявою про примусове виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М.Г. від 17.05.2017 р. відкрито виконавче провадження ВП № 53947535 з примусового виконання виконавчого листа № 2-710/11, виданого Подільським районним судом м. Києва 03.09.2014 року.

Крім того, цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що строк на пред'явлення зазначеного виконавчого листа переривався, у зв'язку з попереднім пред'явленням його до виконання, а тому оскаржувані постанови прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства.

Проте, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)») виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред'явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року № 6-711цс15.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа).

У частині першій статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції не врахував, що 20 квітня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л. В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, а повторно Банк пред'явив виконавчий лист до виконання 25 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку, визначеного частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа.

Відтак, переривання річного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання не відбулося, а питання про поновлення пропущеного строку в установленому статтею 371 ЦПК України 2004 року порядку не вирішувалося.

Суд не може врахувати Перехідні положення Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набув чинності 4 жовтня 2016 року, так як на час ухвалення цього Закону України строк пред'явлення виконавчого листа до виконання стягувачем вже було пропущено, а питання поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання судом не вирішувалося.

При цьому, суд також не враховує посилання стягувача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що в 2016 році ним пред'явлено виконавчий лист до виконання не 25 квітня 2016 року, а раніше, оскільки додана заява не може вважатися заявою про відкриття виконавчого провадження, тобто пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Крім того, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 28 вересня 2016 року по справі № 6-2159цс16, державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення суду.

Частина перша статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, передбачає, що на відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими, зокрема, сума зобов'язань становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Стягувачу неодноразово було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі статей 21, 26 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, оскільки виконання рішення суду непідвідомче відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, так як сума зобов'язання за цим рішенням є меншою, ніж визначена законом.

Отже, оскільки рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року чітко визначено суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає солідарному стягненню з боржників на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», у гривневому еквіваленті (6 866 598 грн. 31 коп.), підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду відсутні.

Таким чином, враховуючи викладене вище та, зокрема те, що в даному випадку не відбулося переривання строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання, а стягувач не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, слід дійти висновку, що доводи скарги є обґрунтованими, а державним виконавцем помилково(протиправно) прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, чим порушено права останнього, оскільки виконавчий документ було пред'явлено з пропуском строку на пред'явлення його до виконання.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому, колегія суддів не вбачає за можливе задовольнити вимоги скарги в частині постановлення окремої ухвали відносно державного виконавця, оскільки судом не встановлено передбачених ст.ст. 262, 385 ЦПК України підстав для вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги ОСОБА_3.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у сумі 320 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.374, 376, 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича в частині відкриття 17 травня 2017 року виконавчого провадження ВП №53947535 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53947535 від 17.05.2017 року

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого Максима Глібовича в частині накладення арешту на майно ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження ВП №53947535 та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.05.2017 року в межах виконавчого провадження ВП №53947535.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 320 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді