РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 лютого 2018 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

07.12.2017 р. представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 175 094 грн. 55 коп., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., та судові витрати в розмірі 2250 грн. 95 коп. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 14.11.2015 року приблизно о 12.00 год., позивач рухався на автомобілі Фольксваген н.з. НОМЕР_3, що належить його дружині ОСОБА_4, по вул. Шевченко в м. Харкові, в районі перехрестя з вул. Арктичною відповідач, не дотримуючись ПДР України, з крайнього правого ряду автошляху попутного руху, керуючи автомобілем Мерседес н.з. НОМЕР_4, здійснив різкий маневр, а саме розворіт на зустрічну смугу руху ТЗ, чим створив аварійну ситуацію на проїжджій частині, що призвело до зіткнення транспортних засобів під їх керуванням. Внаслідок чого автомобілю, на якому рухався позивач спричинена матеріальна шкода. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке 09.01.2016 за постановою слідчого було закрито. Матеріали по скоєній ДТП були направлені до УПД ГУНП в Харківській області для оформлення та подальшого направлення до суду. Протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно відповідача за ст. 124 КУпАП, не погоджуючись з ним за його клопотанням було проведено експертизу, з якої вбачалось, що вказане ДТП мало місце з вини обох водіїв. Не погоджуючись з даними висновками, за клопотанням позивача було призначено експертизу, та 31.10.2016 року висновком судової авто-технічної експертизи №9059, виконаною ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, провина позивача була спростована, а відповідача підтверджена. Не погоджуючись з таким висновком, було призначено повторну експертизу, відповідно до якої пояснення водія ОСОБА_2 стосовно подій, обставин та механізму ДТП були визнані технічно неспроможними. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2017 року провадження по справі було закрито без визначення вини учасників ДТП, та роз'яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Враховуючи, що вина у здійсненій ДТП доведена в повному обсязі, позивач звернувся до суду за захистом свого права, та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 175094,55 грн., яка складається з наступного: матеріальна шкода відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи №657 від 31.03.2016 року внаслідок пошкодження автомобіля склала - 173 987 грн. 55 коп., та за проведення вказаної експертизи позивачем було сплачено 1107,00 грн. Також позивачеві була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 50000 грн., яка полягає в душевних стражданнях, оскільки позивач не є фахівцем в галузі права, після настання ДТП позивач позбавився здорового сну, став більш роздратований.

Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_6 надали до суду спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, та надали згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представників позивача та за наявними в справі доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.11.2015 року о 12 год. 45 хв. в районі перехрестя вул. Шевченко- вул. Арктичної в м. Харкові сталась ДТП за участю водіїв ОСОБА_1 на автомобілі Фольксваген д.н. НОМЕР_1 та ОСОБА_2 на автомобілі Мерседес д.н. НОМЕР_5, внаслідок чого була заподіяна матеріальна шкода.

За фактом вказаної ДТП було внесені відомості до ЄРДР, але постановою слідчого було закрито, та складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно позивача та відповідача за ст. 124 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2017 року, провадження було закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, та роз'яснено право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

У зв'язку із заподіянням позивачеві матеріального збитку, спричиненого даною ДТП, позивач звернувся до суду.

Автомобіль Фольксваген д.н. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_4

Пунктом 13 Постанови Пленуму №4 зазначено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

В результаті ДТП, позивачу була заподіяна матеріальна шкода, яка складає 173987,55 грн., що підтверджується звітом експертного автотоварознавчого дослідження від 30.03.2016 року виготовленого ХНДСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса на замовлення позивача, за яке він сплатив кошти в розмірі 1107,00 грн.

Даних щодо обов'язкового страхування своєї відповідальності власників наземних транспортів як позивача, так і відповідача до суду не надано.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 6 зазначено, що «особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п. 2.2. Правил дорожнього руху України)».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

По справі в рамках розгляду протоколів про адміністративні правопорушення було призначено експертне дослідження, судову авто-технічну експертизу та повторну судову автотехнічну експертизу, відповідно до яких якщо виходти з пояснень водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_1 дії автомобіля ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 та п. 10.4 ПДР України, та знаходились з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП. Інших доказів на спростування даної експертизи відповідачем до суду надано не було.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

За таких обставин, позивачем доведено причинно-наслідковий зв'язкок між діями відповідача та пошкодженням транспортного засобу, та наведені підстави прийняття в якості достовірних даних, викладених у висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №9059 від 31.10.2016 року, враховуючи при цьому обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Тому, позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в розмірі 175094 грн. 55 коп. матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру

та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 50 000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, тривалий час він позбавлений можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршує якість його життя, повинен надавати пояснення в органах поліції, суді, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідачів витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 206,263-265 ЦПК України, ст. ст. 999, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, спричинену матеріальну шкоду в розмірі 175 094 (сто сімдесят п'ять тисяч дев'яносто чотири) гривень 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 95 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ