Провадження № 2/638/1621/18
Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.
при секретарі Романовій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-
Позивач в особі адвоката ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові коштиу сумі 6 458,17 грн., з яких: 5 550,00 грн. сума застави за Договором найму житлового приміщення від 16.11.2016 року, 605 грн. витрати, понесені у звязку із поліпшенням речі, 47,55 грн. три відсотки річних, 255,62 грн. витрати від інфляції; а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 грн.;
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (Наймач) та ОСОБА_2 (Наймодавець) було укладено Договір найму житлового приміщення, за яким Наймодавець зобовязався передати Наймачу у тимчасове користування житлове приміщення: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору розмір плати за користування житловим приміщенням склав 3 700 грн. щомісячно.
Відповідно до п. 2.4 при оформленні даного договору позивач передала грошові кошти у розмірі 5 550 грн., в якості сплати за перший та частково за другий місяць користування житловим приміщенням та 16.12.2016 року 5 550 грн. у якості застави.
16 вересня 2017 року договір найму житлового приміщення було розірвано за згодою сторін.
Після розірвання Договору найму житлового приміщення відповідач відмовилась повернути позивачугрошові кошти у сумі 5 550 грн., які були передані в якості застави.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої він позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за його відсутності та за відсутністю позивача, в разі неявки відповідача постановити заочне рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлен належним чином, причину не явки суду не повідомила.
Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (Наймач) та ОСОБА_2 (Наймодавець) було укладено Договір найму житлового приміщення, за яким Наймодавець зобовязався передати Наймачу у тимчасове користування житлове приміщення: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Частиною 1 ст. 810 ЦК України встановлено, що за договором найму житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору розмір плати за користування житловим приміщенням склав 3 700 грн. щомісячно.
Відповідно до п. 2.4 при оформленні даного договору позивач передала грошові кошти у розмірі 5 550 грн., в якості сплати за перший та частково за другий місяць користування житловим приміщенням та 16.12.2016 року 5 550 грн. у якості застави.
Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Отже, умовами договору чітко визначено, що грошові кошти у розмірі 5 550 грн. є заставою в забезпечення виконання зобовязання в частині оплати щомісячних орендних платежів.
16 вересня 2017 року договір найму житлового приміщення було розірвано за згодою сторін.
Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.
Таким чином, зобовязання зі сплати орендних платежів вважається припиненим
Відповідно до п.1 ч. 1 та ч. 3 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою та у разі припинення права застави в наслідок виконання забезпеченого заставою зобовязання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобовязаний негайно повернути його заставодавцеві.
За таких обставин ОСОБА_1 має право вимагати від відповідача повернення суми застави, яка була отримана 16.12.2016 р.
Крім того, у березні 2017 року ОСОБА_1 за власні кошти придбала та встановила у квартирі змішувач вартістю 605 грн., про що свідчить копія чеку від 14.03.2017 року. (а.с. 10).
Частиною 3 ст. 778 ЦК України передбачено, що поліпшення речі зроблене за згодою наймодавця, надає право наймачу на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.
Враховуючи викладене позивач має право вимагати відшкодування вартості витрат, понесених у зв'язку із поліпшення речі (квартири) у розмірі 605 грн.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України)
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України. Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).
Отже, зобовязання ОСОБА_2 з приводу повернення суми застави та витрат, понесених у зв'язку із поліпшення речі у сумі 6 155 грн. є грошовим зобовязанням.
20 жовтня 2017 року на адресу відповідача було направлено Претензію, в якій вимагалося повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 155 грн. за Договором найму житлового приміщення. (а.с. 10-11).
Однак, вказана Претензія так і не була отримана відповідачем з невідомих причини та відповіді на претензію позивач не отримала.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання.
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Обовязок щодо повернення суми застави та відшкодування витрат на поліпшення речі виник у ОСОБА_2 у момент розірвання договору, тобто з 16.09.2017 р.
Станом на 19.12.2017 року кількість днів прострочення становить 94 дні.
Три відсотки річних становить: 6155*3%/365*94 = 47,55 грн.
Витрати від інфляції становлять: 102,0% (інфл. 09.17) * 101,2% (інфл. 10.17) * 100,9% (інфл. 11.17) * 6155 6155 = 255,62 грн.
Отже, загальна сума до стягнення становить: 5 550 + 605 + 47,55 + 255,62 = 6 458,17 грн.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору, сплачені останнім при поданні позовної заяви до суду.
Керуючись ст. ст. , 10, 76, 141, 244-245,280 ЦПК України, 509, 524, 533, 562, 572, 593, 604, 625, 611, 612, 778, 810 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.
Суддя І.В. Семіряд