Провадження № 2/761/723/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (переплати пенсії), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач ОСОБА_2 За період з 21.05.2014 по 30.11.2016 р. виникла переплата пенсії та індексації в сумі 67 283 грн. 19 коп., у зв'язку із працевлаштуванням на роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років. Про факт переплати свідчить лист управління з координації та контролю за виплатою пенсій головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.05.2017 року № 2226. Вказує, що відповідача було повідомлено листом про виникнення переплати пенсії від 06.03.2017 № 13084/05. Однак, ОСОБА_2 не відреагував на вказаний лист, в добровільному порядку суму переплати пенсії не повернув. У зв'язку з чим, позивач просить в судовому порядку стягнути з ОСОБА_2 шкоду завдану позивачу в сумі 67 238,19 грн. 86 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 02 лютого 2018 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

У березні 2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив разом із доказами, що підтверджують відправлення позивачу його копії. Вказує, що позовна заява позивача не основана на нормах діючого законодавства України, суперечить фактичним обставинам справи та не підлягає задоволенню. Позивачем не надано жодного належного та достатнього доказу будь-яких свідомих зловживань з його боку. Зазначає, що його згідно з Указом Президента України № 1143/2011 від 16.12.2011 р. «Про призначення ОСОБА_2 членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації», був призначений на посаду Члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації. 17.05.2014 р. Указом в.о. Президента України № 478/2014 ОСОБА_2 був звільнений із займаної посади. 02.02.2016 р. Вищим адміністративним судом України була винесена постанова по справі № П/800/309/14, залишена в силі Постановою Верховного Суду України від 12.04.2016 р., за позовом ОСОБА_2 до виконуючого обов'язки Президента України, голови Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, про визнання протиправними та скасування указів, поновлення на роботі. Даною постановою ВАС України позовні вимоги задовольнив частково, зокрема: визнано незаконним та скасовано Указ виконуючого обов'язки Президента України, Голови Верховної Ради України ОСОБА_3 від 17.05.2014 р. № 478/2014 в частині звільнення ОСОБА_2 з посади члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації; поновлено ОСОБА_2 на посаді члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації з 20.05.2014 року. Наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації від 10.06.2016 р. № 137/к був скасований пункт 1 наказу Голови НКРЗІ від 20.05.2014 р. № 108/к «Про дату припинення роботи ОСОБА_2 на посаді члена НКРЗІ». При цьому, в той же день 10.06.2016 р., Наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, № 140/к ОСОБА_2 було звільнено з посади члена НКРЗІ і датою припинення роботи визначено 10.06.2016 р. Як зазначає відповідач, він жодного дня не працював з моменту поновлення на посаді до моменту звільнення, а з боку національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації, за період з 21.05.2014 по 30.11.2016 р. не виплачувалась жодна грошова винагорода (заробітна плата), що підтверджується наданими самим позивачем індивідуальними відомостями про застраховану особу. Отже, з боку відповідача відсутні зловживання та порушення норм діючого законодавства України. Також вказує, що позивачем не надано жодного правового обгрунтування переплати пенсії, окрім листа управління з координації та контролю за виплатою пенсій головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.05.2017 р. за № 2226, який на його думку не може вважатись нормативним чи індивідуальним актом, який встановлює права чи обов'язки громадян. Відсутній детальний розрахунок стягуваної суми, що унеможливлює визначення правильності нарахованих доплат. Оскільки, відповідач звільнений із займаної посади 10.06.2016 р. і після цього не працює, йому не відомо на яких підставах позивач нараховує суму переплати по 30.11.2016 р. У зв'язку з чим, просив відмовити у задоволенні позову.

Від позивача не надходило в адресу суду відповіді на відзив та будь-яких інших заяв з процесуальних питань.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що на обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві перебуває відповідач ОСОБА_2, який отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 173 від 16.01.2017 р. Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було повідомлено Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві про факт переплати та зобов'язано прийняти рішення щодо відшкодування переплати пенсії відповідача.

Позивачем 02.03.2017 р. було прийнято рішення № 205 про утримання надмірно виплачених сум пенсій, у зв'язку з неповідомленням про поновлення на посаді по спеціальному закону.

Позивачем було направлено лист № 13084/05 від 06.03.2017 р. відповідачу з повідомленням про факт переплати пенсії в період з 21.05.2014 по 31.01.2017, з поясненням, що така переплата виникла у зв'язку із його працевлаштуванням за спеціальним законом, та з пропозицією внести суму переплати пенсії у розмірі 69 507,53 грн. на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а у разі ненадходження коштів, переплата пенсії буде утримуватись згідно рішення від 02.03.17 № 205 по 20% від розміру пенсії до повного погашення переплати.

В подальшому, розпорядженням Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві № п/с 849156 від 15.03.2017 р. скасовано рішення від 02.03.17 № 205 у зв'язку з відсутністю підстав для стягнення відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (відсутність зловживань з боку пенсіонера).

Листом Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.03.2017 № 16807/05 повідомлено ОСОБА_2 про скасування розпорядження щодо утримання переплати від 02.03.17 р., у зв'язку з відсутністю підстав для стягнення відповідно до ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та про наявність переплати пенсії в сумі 69507,53 грн. в період з 06.01.2016 р. по 31.03.2016 р.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (абзац другий частини першої статті 47 в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015) визначено, що у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до п.29 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII - тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», законами України «Про державну службу». «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до приписів ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Позивач вказує, що у зв'язку із неповідомленням позивача ОСОБА_2 про поновлення на роботі, яка дає право на пенсію за вислугу років, виникла переплата пенсії за період з 21.05.2014 по 30.11.2016, що становить 67 283 грн. 19 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як зазначає позивач, відповідачем добровільно не повернуто суму переплати у місячний строк з дня отримання листа № 13084/05 від 06.03.2017 р.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України передбачені підстави за яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

У своєму відзиві відповідач зазначив, що він звільнений із займаної посади 10.06.2016 р. в день винесення наказу про скасування пункту 1 Голови НКРЗІ від 20.05.2014 р. № 108/к «Про дату припинення роботи ОСОБА_2 на посаді члена НКРЗІ» і після цього не працює, а тому з його боку зловживань немає.

Вказаний факт не спростовується матеріалами справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок, який би підтвердив саме з яких сум вираховувалась переплата пенсії в період зазначений в позові, а надані до суду копії розрахункових листів не дають змоги встановити розмір переплати.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладене, судом не було отримано належних та допустимих доказів щодо наявності переплати пенсії в сумі, яку просить стягнути позивач на його користь саме за період з 21.05.2014 по 30.11.2016 р.р., у зв'язку з чим, відсутні підстави для задоволення позову Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 329, 387, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (переплати пенсії) - відмовити.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України не стягуються.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2018 року

Суддя: