Справа № 510/1677/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області) про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщена в порядку ч. 7 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не явилася, заперечення щодо позову не надала.

Представник третьої особи виконкому Ренійської міської ради щодо позову заперечень, додаткових заяв не надав, просив розглянути справу без його участі.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача із відміткою про реєстрацію за вказаною адресою; копія домової книги на житловий будинок; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок із надвірними спорудами по вул.Крилова, 1 в м.Рені, оформленого на імя ОСОБА_1; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2013р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Крилова, 1 в м.Рені, оформленого на імя позивача; відповідь Ренійської міської ради щодо реєстрації місця мешкання відповідачки.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом та просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку № 1 по вул. Крилова в м.Рені Одеської області, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.06.2013р. він є власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул.Крилова, 1 в м.Рені. Відповідачка у справі певний період часу спільно мешкала із позивачем, підтримувала із ним фактичні шлюбні відносини. Як вказує позивач, у 2014р. ОСОБА_2 була прописана на належній йому житлоплощі та мешкала певний час за даною адресою. Оскільки сімейні стосунки у сторін не склалися, у 2014-2015 рр. вони розійшлися, відповідачка виїхала з належного позивачу будинку. З тих пір відповідачка за спірною адресою більше не зявлялася, належних їй речей у будинку немає, де вона зараз мешкає позивачу невідомо.

Таким чином, вже досить тривалий час відповідачка на вищевказаній житлоплощі, де вона була зареєстрована, не мешкає, реєстрація даної особи носить формальний характер. Вже пройшло майже 4 роки з моменту виїзду відповідачки, вона за місцем реєстрації не зявлялася, з реєстраційного обліку не знялася, будь-яких витрат по утриманню житла не несе. У звязку із реєстрацією відповідачки на житлоплощі позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, він, як власник житла, позбавлений можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

За ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Приймаючи рішення у даній справі, суд бере до уваги положення постанови Верховного Суду України від 17.10.2018р. у цивільній справі № 521/17805/16-ц, в якій, з урахуванням обставин справи, вказано, що « Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.».

В даному випадку, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. ст. 383, 391 ЦК України (стосовно забезпечення прав та гарантій власнику житла), а також ст. 405 ЦК України, оскільки відповідачка (колишня співмешканка позивача) була членом родини позивача і вона вже майже 4 роки не мешкає у житловому будинку позивача.

Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивача, викладених у позові, відповідачка ОСОБА_2 вже тривалий час не мешкає за спірною адресою, вона не являється власником житла, у якому прописана, в даний час мешкає окремо, за місцем реєстрації не зявляється майже 4 роки, в добровільному порядку не знялася з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивач є власником житлового будинку № 1 по вул. Крилова в м. Рені, на житлоплощі якого рахується прописаною відповідачка. У звязку із тим, що відповідачка не проживає у будинку вже достатньо тривалий час, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, її особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідачки на користування нею будинком з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (інші особисті дані суду невідомі), - визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку №1 по вул.Крилова в м. Рені Одеської області та зняти її з реєстраційного обліку зі вказаної адреси.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник