Справа № 761/1149/18
Провадження № 2/761/3855/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Андрусь С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, з послідуючими уточненнями, в якій просила, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира № АДРЕСА_1. З серпня 2011 року у вищезазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, який не є родичем та членом її сім'ї, однак, з моменту реєстрації останній у квартирі не проживав та не проживає без поважних причин; оплату за користування квартирою не здійснює; особистих речей у квартирі не залишав.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

ОСОБА_3 - третя особа, в судове засідання не з'явився; надіслав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позову ОСОБА_1 наполягає.

Суд, заслухав пояснення представника позивачки, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 червня 1993 року Фондом комунального майна Радянського району, квартира № АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 4-5).

Як вбачається із довідки, виданої ОСОБА_1 08 листопада 2017 року Центром комунального сервісу, що остання, дійсно прописана і проживає за адресою: АДРЕСА_1. На вказані житловій площі також зареєстровані: наймач - ОСОБА_2, з 04 серпня 2011 року по теперішній час ( а.с.6 ).

Досліджені в судовому засіданні докази, як то: акти від 10 грудня 2016 року та 06 грудня 2017 року, складені комісією ПП " НТП УЦНМ ", на обслуговуванні якого знаходиться будинок, де у квартирі № АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач та на теперішній час в ній не проживає.

Під час розгляду справи, судом, достовірно встановлено, що на даний час позивачка володіє та користується вищезазначеною квартирою, несе витрати по її утриманню, відповідач протягом тривалого часу - понад 7 років в квартирі не проживає.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що йому чинилися перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивачки, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивачка не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, відповідач ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника квартири, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), третя особа: ОСОБА_3 ( зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27 квітня 2018 року.

Суддя: