Провадження№2/760/3333/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 10.07.2017 р. звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 24 листопада 2009 року ОСОБА_2 було видане Свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Гриценком О. В.

Свідоцтво було видане на підставі заповіту, посвідченого П'ятою київською державною нотаріальною конторою від 15 жовтня 1993 року і зареєстрованого в реєстрі за № 5С-541, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, є її син - ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з квартири під АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м.Києва

Вказана квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею - 44,40 кв. м., в тому числі жилою площею - 27,80 кв.м.

У спірній квартирі зареєстровані, у відповідності до довідки форми 3 № 581, ОСОБА_2 (власник особового рахунку), ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

ОСОБА_6 являється дочкою ОСОБА_2 і постійно проживає у спірній квартирі. ОСОБА_6, який являється сином дружини ОСОБА_2, зареєстрований у спірній квартирі, проте починаючи з січня 2016 року фактично в ній не проживає.

Оскільки, реєстрація ОСОБА_3 за вказаною адресою, який не проживає там понад встановлені законом строки, перешкоджає ОСОБА_2 як власнику даної квартири в повній мірі здійсненню його права власності відносно належного йому майна, ОСОБА_2 вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

Таким чином, ОСОБА_6, будучи зареєстрованим в належній ОСОБА_2 квартирі, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Окрім того, ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживає, своїх речей там не зберігає, витрат по утриманню квартири не несе.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що відповідач є його сином, мешкав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до 2015 р., потім зібрав речі та переїхав жити до дружин.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно вимог ст. 280 Цивільного Процесуального Кодексу України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2009 року ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадщину.

Заповітом, посвідченого П'ятою київською державною нотаріальною конторою від 15 жовтня 1993 року і зареєстрованого в реєстрі за № 5С-541, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, є її син - ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з квартири під АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва

Відповідно до реєстраційного напису № 6 на право встановлюваному документі, спірна квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Згідно довідки форми №3 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3.

Відповідно до листа №109-27/874с Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.08.2017 р. встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за реєстрований з 11.07.1995 р. за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її вітчимом. В квартира за адресою: АДРЕСА_1 вона мешкала з 2009 р., зараз окремо проживає, відвідує батьків один раз на місяць. Відповідач в спірній квартирі мешкав до 2016 р., потім став жити окремо, його речей в квартирі не має.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він раз на тиждень буває у квартирі АДРЕСА_1, 2 роки вже відповідач не проживає у спірній квартирі. Переїхав жити до квартири дружини. Речей відповідача в квартирі не має.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше двох років, не несе витрат по утриманню житла, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 273, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір