Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 243/3347/16-ц

провадження № 61-23385 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Лаптєва М. В.

від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Краснощокової Н. С., Мальованого Ю. М., Новосядлової В. М. від 15 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») про захист прав споживачів, встановлення факту, що має юридичне значення.

Позов мотивовано тим, що 21 серпня 2008 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати строковий споживчий кредит. Проте, заява, яку відповідач вважає кредитним договором, за змістом, текстом та формою не містить істотних умов, які є обов'язковими під час укладення договору споживчого кредиту, а тому, посилаючись, зокрема, на Закон України «Про захист прав споживачів», просив встановити факт відсутності таких умов в договорі споживчого кредитування - заяви позичальника від 21 серпня 2008 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач був ознайомлений з умовами договору, не заперечував проти них, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін було вільним, будь-яких доказів протилежного позивачем не надано. Позичальник підтвердив, що він до укладення цього договору отримав повну, доступну та вичерпну інформацію в письмовій формі щодо умов надання кредиту.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач своїм підписом у заяві позичальника погодився із тим, що договір складається із заяви та запропонованих банком Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), («Стандарт») та Тарифів, які містять всі істотні умови передбачені законодавством при укладенні такого виду договорів, з якими, як зазначено у заяві позичальника він ознайомився, згодний та які були надані йому у письмовій формі.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що за своїм текстом та формою заява позичальника від 21 серпня 2008 року суперечить нормам ЦК України, а також Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, порушує принцип рівності сторін, не містить усіх істотних умов, які визначені обов'язковими. Вважає помилковими висновки судів про те, що підписавши заяву він погодився із Умовами, які є складовою кредитного договору, оскільки рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року встановлено, що текст Умов не містить підпису позичальника, а тому суди дійшли необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, не перевіривши, які саме Умови розумів позивач підписуючи вказану заяву. Вказує, що суди не вирішили питання розподілу судових витрат.

У серпні 2018 року від ПАТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому банк посилається на безпідставність доводів скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 серпня 2008 року

ОСОБА_4 та ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є

ПАТ «Акцент-Банк», уклали договір споживчого кредиту № ACPYRC21170008, відповідно до якого позивач отримав строковий кредит у розмірі 17 215 грн 54 коп. строком на 36 місяців - до 20 серпня 2011 року включно з метою придбання товару зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 11 червня 2013 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акцент-Банк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі

113 186 грн., із яких заборгованість за кредитом 10 960 грн 91 коп., заборгованість за процентами у розмірі 2 422 грн 25 коп., заборгованість за комісією за користування кредитом 8 594 грн 78 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 91 208 грн 45 коп.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 3 вересня 2013 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 11 червня 2013 року у частині стягнення пені скасовано та у задоволенні позову у цій частині відмовлено.

Судами установлено, що позивач неодноразово звертався до суду з позовними вимогами щодо невідповідності кредитного договору вимогам чинного законодавства.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 05 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 12 лютого 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до

ПАТ «Акцент - Банк» про визнання кредитно - заставного договору недійсним відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області

від 25 квітня 2014 року вказане рішення скасоване в частині відмови у визнанні договору застави недійсним та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. В частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 19 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання документу - Загальних умов надання споживчого кредиту таким, що порушує права споживача, а також про визнання Загальних умов надання споживчого кредиту неналежними, тобто такими, що не відносяться до заяви позичальника.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2015 року задоволений позов ОСОБА_4 до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання документу неналежним. Визнано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) до анкети - заяви позичальника від 21 серпня 2008 року, підписаної ОСОБА_4, недійсними. Вказане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання документа у вигляді Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) неналежним та таким, що не відноситься до його анкети - заяви позичальника.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 15 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Акцент - Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними Умов надання споживчого кредиту («Розстрочка») («Стандарт»).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 22 червня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до

ПАТ «Акцент - Банк», ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору страхування, визнання документів такими, що не мають юридичної сили. Визнано умови договору споживчого кредиту (заява позичальника)

від 21 серпня 2008 року, укладеного між ПАТ «Акцент - Банк» та

ОСОБА_4 щодо обов'язку позичальника сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту щомісячно в сумі 309,88 грн, одноразову винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 1 505, 00 грн та страховий збір в сумі 660,54 грн, недійсними з моменту укладення договору. Визнано недійсним договір особистого страхування від 21 серпня 2008 року, укладений між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_4, з моменту укладення договору. В частині позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Акцент - Банк» про визнання меморіальних ордерів від 21 серпня 2008 року такими, що не мають юридичної сили, відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня

2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_4 просив встановити юридичний факт відсутності істотних умов, передбачених законодавством, в договорі споживчого кредитування - заяві позичальника.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на момент укладення спірного договору, було визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У заяві про видачу кредиту ОСОБА_4 зазначено, що він ознайомився та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт»), які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом позивач підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування відповідачем (а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо); термін, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право, відомості про те, від кого позичальник може отримати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім того, безпосередньо у заяві позичальника зазначені істотні умови договору, а саме розмір кредиту 17 215 грн 54 коп., строк кредиту 36 місяців - до 20 серпня 2011 року включно, цільове призначення кредиту- з метою придбання товару, розмір відсотків за користування кредитом - 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, також сторони домовились про те, що позичальник повинен сплатити 660 грн 54 коп. - страховий платіж, одноразову винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 1 505 грн, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 309 грн 88 коп.

Оскільки позивач своїм підписом у заяві позичальника погодився із тим, що договір складається із заяви та запропонованих банком Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), («Стандарт») та Тарифів, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача, що заява позичальника не містить істотних умов договору, адже вона містить основні умови, про які домовились сторони, а умови щодо порядку зміни і припинення дії договору; прав та обов'язків сторін, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору викладені у тексті Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), («Стандарт»), до яких позивач приєднався, з якими, як зазначено у заяві позичальника, він ознайомився, згодний та які були надані йому у письмовій формі.

Таким чином, установивши, що укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому судами враховано, що позивач, звернувшись із позовною заявою та зазначивши, що із банківською установою є спір про право, тому заява має розглядатись у позовному, а не у окремому провадженні, не заявив будь - яких позовних вимог, що стосуються спору про право.

Доводи касаційної скарги про те, що судовим рішенням встановлено те, що банком не надано доказів розуміння позивачем Умов зазначених у заяві позичальника, є необґрунтованими, оскільки висновку про те, що заява позичальника не містить істотних умов договору судом у зазначеному рішенні не зроблено.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судами не вирішено питання про розподіл судових витрат не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки таке питання вирішується судом, який розглядав справу, шляхом укладення додаткового рішення за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи (пункт 4 частина перша статті 220 ЦПК України 2004 року). Таким чином, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 лютого 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта