Справа № 136/1999/17
Провадження № 22-ц/772/1061/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 рокуСправа № 136/1999/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк",

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" на рішення Липовецького районного суду Вінницької області 14 березня 2018 року у складі судді Кривенка Д. Т., постановлене в м. Липовець о 15 год. 10 хв., дата складення повного судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в :

11.12.2017 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитором спадкодавця, та висувало вимогу про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за кредитним договором в розмірі 23 948, 53 грн, у межах вартості майна одержаного у спадщину, у розмірі який відповідає її частці у спадщині.

Позов мотивовано тим, що 19.03.2007 між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою №162. 23.03.2009 між банком та клієнтом укладено додаткову угоду №1 до цього договору, за умовами якої, банк зобов'язався відкрити клієнту відновлювальну кредитну лінію з лімітом у розмірі 43 000 грн. В свою чергу позичальник зобов'язався погашати проценти в розмірі 26 % річних, щомісячно до 25 числа кожного місяця проводити погашення кредиту, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, повернути кредит в сумі 43 000 грн, а у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах що визначені цим договором. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. За життя, у Позичальника виникла заборгованість перед Банком, яка становить 23 948, 53 грн та є заборгованістю по тілу кредиту (основним боргом). Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_2, яка спадщину прийняла, однак у добровільному порядку борг перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна не погашає.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області 14 березня 2018 року в задоволенні позову ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред'явив вимогу до відповідача з пропуском визначеного законодавцем (шестимісячного) строку, що згідно з частиною четвертою статті 1281 ЦК України, позбавляє його права вимоги до спадкоємця, а визнання позову відповідачем суперечить нормам закону.

Не погодившись з таким рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Банк звернувся з позовом до суду без пропуску строку. Вказує, що Банк довідавшись про смерть відповідача 12.04.2017 року звернувся із заявою (претензією) до спадкоємців до Липовецької державної нотаріальної контори, 03.05.2017 року Липовецька державно нотаріальна контора повідомила Банк про те, що претензію переадресовано до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Врублевської Ю. В. та одночасно надала витяг зі Спадкового реєстру. 17.05.2017 року Банк отримав від приватного нотаріуса Врублевської Ю. В. відповідь про отримання заяви та долучення її до матеріалів спадкової справи № 22/2014, а 13.11.2017 року звернувся із заявою до суду про забезпечення доказів шляхом витребування спадкової справи. 23.11.2017 суд задовольнив ухвалу банку та постановив відповідну ухвалу. 08.12.2017 року Банк ознайомився в суді з матеріалами спадкової справи № 22/2014. 11.12.2017 року подав позовну заяву. Стверджує, що Банк звернувся до суду з відповідною заявою в межах шестимісячного строку, а тому суд невірно вважає що він пропустив строк звернення до суду.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала заяву, в якій зазначає, що рішення суду є вірним та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що заява про визнання позову була написана нею під примусом працівників банку.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Згідно п. 9 Розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Апеляційний суд Вінницької області дійшов до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

- 19.03.2007 між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 162 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, за умовами якого банк зобов'язався відкрити Клієнту рахунок НОМЕР_2 в гривнях та відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту у розмірі 43 000 грн за умови отримання Клієнтом пенсії шляхом її зарахування на картрахунок. У договорі сторонами узгоджено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 24 % річних, а за перевищення витратного ліміту 35% річних (а.с. 4 - 7).

- 23.03.2009 року між Банком та Клієнтом укладено додаткову угоду №1, якою внесені зміни до вищевказаного договору, які сторонами узгоджено в установленому законом порядку (а.с. 8).

- Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11).

- Як убачається з інформації Липовецького районного відділу ДРАЦС ГУЮ у Вінницькій області №1083/16.13-00-36 від 27.04.2017 (а.с.12), наданої на запит філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та отриманої банком 10.05.2017, ОСОБА_3 померІНФОРМАЦІЯ_2, про що було вчинено актовий запис про смерть, який зареєстровано 16.12.2013.

- Згідно розрахунків банку, що додано до матеріалів справи, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором нарахована по 10.12.2013 та склала 23 948, 53 грн. та визначена станом на 08.12.2017 - 23 948,53 грн. (а.с.30-32).

- 12.04.2017 філією Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» направлено до Липовецької державної нотаріальної контори заяву, як кредитора, з вимогою до спадкоємців ОСОБА_3 з повідомленням про борг за кредитним договором в розмірі 23 948,53 грн., оскільки їм стало відомо про смерть останнього (а.с.13).

- Згідно відповіді завідувача Липовецької державної нотаріальної контори від 26.04.2017 (а.с.16), філію - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» було повідомлено, що спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 заведена приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Врублевською Ю.В.

- 23.11.2017 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області було задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" та в порядку забезпечення доказів витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3(а.с.28), з яких вбачається, що своїм право на спадкування після смерті ОСОБА_3 скористалась його дружина - ОСОБА_2, яка спадщину прийняла так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інший спадкоємець - дочка спадкодавця ОСОБА_6 від спадщини відмовилась, подавши заяву відповідного змісту (а.с.19). Інформація про видачу свідоцтва про право на спадкове майно відсутня.

Повно та об'єктивно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції вірно зазначив, що єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_3 є відповідач у справі ОСОБА_2

Спір виник з приводу задоволення спадкоємцем вимог кредитора спадкодавця (стаття 1282 ЦК України).

Спору щодо розміру заборгованості немає: заборгованість нарахована банком на момент смерті позичальника та складається виключно з заборгованості за тілом кредиту, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.30-32).

Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск кредитором 6-місячного строку для прийняття спадщини, так як йому про смерть позичальника стало відомо 10.05.2017 року, а до суду він звернувся 14.12.2017 року.

Однак такий висновок є не цілком вірним: дійсно кредитор дізнався про смерть боржника ОСОБА_3 10.05.2017 року і це не заперечується сторонами. Банк, дізнавшись про цю обставину, звернувся 12.04.2017 року (а.с.13) з вимогою до спадкоємців шляхом подання заяви до нотаріальної контори, слід зауважити, що стаття 1281 ЦК України не містить категоричної вимоги про пред'явлення вимоги до спадкоємців виключно шляхом пред'явлення позову до суду, однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не дав оцінки цій обставині, а виходив виключно з дати звернення кредитора з позовом до суду.

Не зважив суд і на ту обставину, що частиною 1 статті 1281 ЦК України закріплено обов'язок спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, що не було зроблено ОСОБА_2, яка прийняла спадщину. ОСОБА_2 прийняла спадщину в строк, передбачений цивільним кодексом України (ст. 1268 ЦК України) (а.с.18), однак свідоцтво про право на спадкове майно не отримала та це не є перешкодою для пред'явлення до неї вимог кредитором покійного.

Також суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що регулюють процесуальні дії суду в разі визнання позову відповідачем:

У відповідності до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд.

Всупереч цим нормам процесуального закону суд першої інстанції, отримавши 13.03.2018 року (поза судовим засіданням) заяву ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутність та визнання позову з проханням задовольнити його у повному обсязі (а.с. 78), не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, не продовжив розгляд по суті, а натомість 14.03.2018 року (на наступний день) постановив оскаржуване рішення. В рішенні суд зазначив, що визнання позову суперечить нормам закону, однак обмежився лише цим загальним формулюванням та не вказав якому саме закону суперечить визнання позову.

Право відповідача визнати позов закріплено в статті 49 ЦПК України та є його виключним правом.

Визнання позову - це розпорядницька дія відповідача, його згода на задоволення заявлених позовних вимог, спрямована на закінчення розгляду судом заявленої вимоги шляхом винесення рішення про її задоволення.

В справі що розглядається ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем, тому визнання нею позову не порушує будь-чиї права, інтереси чи свободи, не порушує і вимоги закону: ні матеріальний, ні процесуальний закон не містить заборони визнавати позов по закінченні строку пред'явлення вимоги.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в заяві, адресованій апеляційному суду на те, що заява про визнання позову була написана нею під примусом працівників банку, - не знайшло свого підтвердження: заява була подана нею безпосередньо до суду, поза межами судового засідання.

Відтак, позов підлягає до задоволення: з відповідача на користь позивача слід стягнути 23 948 грн. 53 коп. заборгованості за кредитним договором.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14.03.2018 року слід скасувати та постановити нове, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, та визначився з характером спірних правовідносин, допустився помилки при застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з положень статті 382 ЦПК України, апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат по справі.

Позивач поніс наступні документально підтверджені судові витрати (стаття 133 ЦПК України): сплатив судовий збір за подання позову в розмірі 1 600 грн. (а.с. 3) та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 400 грн. (а.с. 99), які підлягають стягненню з відповідача (частина 1 статті 141 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1 762, 00 гривень.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області 14 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер № НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" () суму боргу за договором про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково - касового обслуговування за дебетово - кредитною схемою № 162 від 19.03.2007 року в розмірі 23 948, 53 грн (двадцять три тисячі п'ятсот сорок вісім гривень 53 к.), в межах вартості майна, одержаного у спадщину, після смерті ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер № НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства "Ощадбанк" () 4 000 грн (чотири тисячі гривень) судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом

головуючий суддя: Т. М. Шемета