Справа № 206/6572/17
Провадження № 2/206/367/18
26 лютого 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Мороза К.Т.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту не прийняття спадщини, -
ОСОБА_5 виклад позиції позивача.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила наступне. 16.01.2007 помер її чоловік ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивач фактично прийняла спадщину, так як на момент смерті ОСОБА_6 постійно проживала з ним. Крім позивача, спадщину, також, прийняв син померлого - ОСОБА_4 У 2017 році позивач звернулась до 8 ДДНК для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, де позивачу було повідомлено, що крім позивача та ОСОБА_4 спадщину прийняв, також, другий син позивача та померлого, ОСОБА_3, так як він був зареєстрований за місцем постійного проживання спадкодавця. Проте, позивач з таким визначенням кола спадкоємців не згодна, оскільки ОСОБА_3 лише значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в той час як починаючи з 2003 року, місце його проживання нікому не відоме. ОСОБА_3 постійно крав та вживав наркотики, що послугувало конфліктом, після якого він пішов з дому. В зв'язку із чим, позивач просила встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_3, через відсутність факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.3-5). В судовому засіданні позивач пояснила, що її чоловік, який помер 16.01.2007 сильно хворів, у нього була онкологія.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
11.12.2017 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 29.01.2018 ухвалою суду, за клопотанням представника позивача, з 8ДДНК витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 (а.с.43-44). 12.02.2018 у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які у судовому засіданні пояснили, що відповідач вів неправильний спосіб життя. У 2004 році відповідач зник. Кілька разів з'являвся, працював на паперовій фабриці та на ТОВ "Ласунка", на похованні батька відповідач присутнім не був. 26.02.2018 у судовому засіданні суд не виходячи до нарадчої кімнати, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано пояснення учасників справи. 26.02.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
16.01.2007 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 134124, виданим Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІІ-КИ № 464805, виданого районним ЗАГС Самарського району м. Дніпропетровська, померлий ОСОБА_6 є батьком відповідача та чоловіком позивача (а.с.11). Шлюбні відносини між померлим ОСОБА_6 та позивачем підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВЛ № 374841, виданого 27.12.1975 Бошиловським с/ЗАГС Близнюківського району, Харківської області (а.с.12). Відповідно до інформації наданої 8 ДДНК спадкова справа після смерті ОСОБА_6, який помер 16.01.2017 не заводилась (а.с.49). Відсутність заведеної нотаріальної справи підтверджується, також, інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 50735446 від 31.01.2018 (а.с.50). Відповідно до інформації про розшукові обліки МВС України відповідач перебуває в статусі особи, яка переховується від органів влади (а.с.71). Таким чином, судом встановлено, що позивач після смерті свого чоловіка до нотаріальної контори не зверталась, спадкова справа не відкривалась.
ІV. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
В обґрунтування позову, позивачем було подано сторінки із будинкової книги, з відмітками про реєстрацію позивача, відповідача, померлого, втім, долучений доказ підлягає відхиленню судом, оскільки зазначений документ не містить вказівки/посилання на адресу реєстрації та/або проживання зазначених осіб (а.с.7-10). Довідка, видана квартальним комітетом від 22.06.2017, про зареєстрованих та фактично проживаючих осіб, за адресою: м. Дніпро, вул. Єлова, 89, також, судом відхиляється з підстав відсутності у даному документі посилання на номер квартального комітету, яким видано дану довідку, та печатки квартального комітету (а.с.13).
ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. ст. 1216-1218 спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 63 ЗУ "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно Наказу МУЮ № 296/5 від 22.02.2012 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі - Порядок), а саме п. п. 2.1., 2.2 передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Відповідно до п. 3.21, 3.22 Порядку спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Враховуючи вищевикладене суд з урахуванням встановленого приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. По-перше, доказів звернення позивача до нотаріальної контори з відповідними заявами суду не надано, як і відмови нотаріуса видати свідоцтва на право на спадщину в цілому, що залишилось після смерті ОСОБА_6 По-друге, позивачем, також, не надано суду жодного доказу в підтвердження наявності у спадкодавця, після його смерті, спадкової маси. А тому суд, з урахуванням викладеного вважає, що права позивача ніким не порушені, не визнані та не оспорені, за захистом яких мало місце звернення до суду. Покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 судом беруться до уваги, втім останні за своїм змістом не можуть бути належним підтвердженням фактичного не проживання відповідача разом із спадкодавцем, оскільки належних доказів фактичного/зареєстрованого місця проживання померлого, суду, також, не надано, спадкова справа за таким місцем не відкривалась. Таким чином, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів звернення позивача до нотаріальної контори, відкриття спадкової справи, наявність спадкової маси після померлого, обізнаності відповідача про смерть його батька, а також, про місце проживання померлого, його волевиявлення щодо належних йому прав на день смерті (заповіт, тощо), суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача. Водночас, необхідно звернути увагу, що, у даному випадку, безпідставне задоволення позову та встановлення факту неприйняття спадщини порушить право відповідача на отримання права власності на спадкове майно, у разі його наявності, після померлого батька. Окрім вищевикладеного, суд, також, звертає увагу позивача, що відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1216-1218, 1220 ЦК України, ст. ст. 63 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 07.03.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак