Справа № 1304/9003/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/7513/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу приватизації державного житлового фонду Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та визнання права власності на новостворене майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2012 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати право приватної власності на нежитлове півпідвальне приміщення під літерами 9-1 пл.11.1 кв.м; 9-пл.3.3. кв.м; 9-3 пл.6.3 кв. м, загальною площею 20.7 кв. м в будинку № 88 по вул. Івана Франка у м. Львові.

24.10.2012 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій він просить суд визнати неправомірними дії відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району управління комунальної власності Львівської міської ради щодо відмови в оформленні права власності на новостворені об'єкти нежитлові приміщення за адресою: м. Львів вул. І.Франка, 88 та вул. Вітовського, 20; визнати за ним право власності на нежитлове півпідвальне приміщення загальною площею 20.7 кв.м. в будинку №88 по вул. Івана Франка у м. Львові та нежитлове приміщення загальною площею 30,6 кв.м. в будинку №20 по вул. Вітовського у м. Львові з приміщеннями спільного користування під №№Х, ХІ, ХІV, XVІII.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є власником приміщень колишніх квартир №9 по вул. Івана Франка, 88 та № 3-"а" по вул. Вітовського, 20 у м. Львові. У встановленому порядку позивачем було пристосовано зазначені приміщення під нежитлові, що підтверджується технічними паспортами ОКП ЛОР "БТІ та ЕО". З метою реєстрації права власності на вищезгадані приміщення, позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу правовстановлюючих документів. Однак, відповідач не оформляє правовстановлюючих документів, мотивуючи недостатністю документів для вчення даної дії. Зважаючи на зазначене, у позивача виникли труднощі щодо оформлення свідоцтв про право власності, а відповідно і реєстрації права власності на належні йому нежитлові приміщення. За таких умов позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 25 жовтня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірними дії відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району управління комунальної власності Львівської міської ради щодо відмови в оформленні права власності на новостворені об'єкти нежитлові приміщення по вул. І.Франка, 88 та по вул. Вітовського, 20 у м. Львові.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на нежитлове півпідвальне приміщення загальною площею 20,7 кв.м. в будинку № 88 по вул. Івана Франка у м. Львові.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 30,6 кв.м. з приміщеннями спільного користування під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII в будинку №20 по вул.Вітовського у м. Львові.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення 14 грудня 2017 року оскаржила особа, що не брала участі у справі - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права з неповним встановленням всіх обставин справи в зв"язку з чим рішення суду підлягає зміні. В апеляційній скарзі просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 жовтня 2012 року змінити в частині визнання за ОСОБА_4 права приватної власності на нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 30,6 кв.м. ї приміщеннями спільного користування під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII в будинку №20 по вул. Вітовського у м. Львові та відмовити у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення суду просить залишити без змін.

16 травня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від Департаменту економічного розвитку Управління комунальної власності Львівської міської ради про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в порядку ч. 1 ст. 53 ЦПК України, однак таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки таке залучення відбувається до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до норм ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України в чинній редакції, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2011 року (а.с.7-8) позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Технічним паспортом ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 10.04.1997 року (а.с.5-6) підтверджується, що квартира розташована в півпідвальному приміщенні та складалася з однієї кімнати площею 11,3 кв.м.. До квартири належить комора в підвалі площею 8,1 кв.м..

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.05.2011року (а.с.18) позивачу на праві власності належить квартира № 3-"а" в будинку №20 по вул. Вітовського у м. Львові. Технічним паспортом ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 22.03.2004 року (а.с.20) підтверджується, що квартира складається з трьох приміщень, що позначені на технічному паспорті під номерами 3а-1 кімната, 3а-2 коридор і 3а-3 вбиральня та приміщень cпільного користування під №№Х, ХІ, ХІV, XVIII загальною площею 40,1 кв.м..

Наказом Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 87 від 07.03.2012 року (а.с.10) позивачу було надано дозвіл на використання квартири як нежитлової.

На замовлення позивача ЛКП "Археологічно-архітектурна служба м. Львова" розроблено Ескіз намірів забудови, з пристосування квартири під не житло (а.с.47-53).

Висновком експертного дослідження №2208/12 від 03.09.2012 року складеним ТзОВ "Західний науково-дослідний інститут судових експертиз" (а.с.30-46) підтверджується відповідність проведених переобладнань вимогам державних будівельних норм та їх придатність до експлуатації.

Згідно технічного паспорта ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 22.11.2011 року по вул. Івана Франка, 88 у м. Львові знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 20.7 кв.м. під літерами 9-1 пл.11.1 кв.м.; 9-2 пл.3.3. кв.м.; 9-3 пл.6.3 кв.м..

Технічним паспортом ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 15.10.2012 року під інвентарним номером 927 (а.с.23-24) підтверджується наявність по вул. Вітовського, 20 у м. Львові нежитлового приміщення площею 30,6 кв.м., приміщення під № № Х, ХІ, ХІV, XVIII знаходяться в спільному користуванні.

З листа позивача до відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району управління комунальної власності Львівської міської ради від 09.08.2012 року (а.с.54) вбачається, що позивач звертався до відповідача з проханням оформити право приватної власності на належні йому нежитлові приміщення під літерами 9-1 пл.11.1 кв.м; 9-2 пл.3.3. кв.м; 9-3 пл.6.3 кв. м, загальною площею 20.7 кв. м в будинку № 88 по вул. Івана Франка у м. Львові та нежитлове приміщення загальною площею 30,6 кв.м. в будинку № 20 по вул. Вітовського у м. Львові з приміщеннями спільного користування під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII.

Листом відповідача (а.с.55) було відмовлено позивачу в оформленні права власності у звязку з відсутністю документів про сплату пайового внеску на створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що у спірній ситуації позивач не здійснював забудови земельної ділянки, а пристосував належні йому на праві власності житлові приміщення під нежитлові, в зв"язку з чим, що у позивача не виникає зобовязань щодо сплати пайового внеску на створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

З такими висновками суду в якості підстави для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_4 права приватної власності на нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 30,6 кв.м. з приміщеннями спільного користування під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII в будинку №20 по вул. Вітовського у м. Львові колегія суддів не погоджується.

Рішення суду в іншій частині судом не перевіряється так скаржником воно не оскаржується.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року (№ 687-ХIV) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року.

Судом встановлено, що скаржник ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням суду в оскаржуваній частині за позивачем визнано право власності на нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 30,6 кв.м. з приміщеннями спільного користування під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII в будинку №20 по вул. Вітовського у м. Львові.

Судом першої інстанції не враховано, що до матеріалів справи не долучено будь-якого висновку експертного дослідження для підтвердження відповідності проведених переобладнань вимогам державних будівельних норм та їх придатності до експлуатації. Окрім цього, відсутній дозвіл уповноваженої особи на використання квартири позивача як нежитлової.

Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Оскільки приміщення під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII в будинку №20 по вул. Вітовського у м. Львові перебувають у спільного користування всіх власників квартир, такі приміщення фактично є спільною сумісною власністю співвласників і на такі приміщення не може бути визнано право власності в цілому за одним з власників будинку.

Право скаржника у зв"язку з визнанням права власності за позивачем на спірні приміщення є беззаперечним порушенням його прав.

Оскільки рішенням Галицького районного суду міста Львова від 25 жовтня 2012 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до відділу приватизації державного житлового фонду управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та визнання права власності на новостворене майно на нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 30,6 кв.м. з приміщеннями спільного користування під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII в будинку №20 по вул.Вітовського у м. Львові, суд вирішив питання про права, свободи, інтереси скаржника, фактично позбавивши права користування спільними приміщення будинку, а також узаконив самочинне перепланування приміщень будинку без відповідної дозвільної документації на її проведення, у зв"язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає скасування з відмовлення в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки в цій частині воно скаржником не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 жовтня 2012 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до відділу приватизації державного житлового фонду Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та визнання права власності на новостворене майно на нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 30,6 кв.м. з приміщеннями спільного користування під №№ Х, ХІ, ХІV, XVIII в будинку №20 по вул.Вітовського у м. Львові скасувати та в тій частині у задоволенні позову відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2