Ухвала

20 листопада 2018року

м. Київ

справа №127/5928/16-ц

провадження №61-43825ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 серпня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення до постанови апеляційного суду Вінницької області

від 02 липня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення з них заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання за період з листопада 2009 року 2011 року по січень 2016 року включно, які надавались в квартиру АДРЕСА_1, де вони мешкають, в сумі 46 727,25 грн, з яких: боргу - 31 043,72 грн,13 834,89 грн інфляційних,1 848,64 грн - 3% річних.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 березня

2018 року позов задоволено частково.

На користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» стягнуто: солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в період з листопада 2009 по березень 2013 року

включно - 14 819,52 грн; солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1заборгованість за спожиті послуги теплопостачання за період з березня 2013 по грудень 2015 року - 14 851,4 грн, а також 3%

річних - 1 848,64 грн, інфляційних втрат 13 834,89 грн; з ОСОБА_2 заборгованість за спожиті послуги теплопостачання за грудень 2015 року - 1 375,6 грн, а також у відшкодування судового збору з відповідачів в рівних частинах: з ОСОБА_3, ОСОБА_4 - 899,51 грн, з ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_1, - 437,93 грн, з ОСОБА_2 -

40,56 грн.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 02 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.

На користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання з квітня 2013 року по грудень 2015 року включно в сумі 14 848,62 грн, інфляційних втрат 13 934,89 грн та 3% річних - 1 848,89 грн. В задоволенні решти позовних вимог, в тому числі відносно ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 серпня 2018 року виправлено описки, допущені у тексті постанови апеляційного суду Вінницької області від 02 липня 2018 року.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що дана справа є малозначною.

У липня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1звернулися до суду апеляційної інстанції із заявою, в якій просять ухвали додаткове рішення, в якому зазначити ОСОБА_2 третьою особою; вказати загальну суму заборгованості із обрахуваннями за період з березня 2013 року по грудень 2015 року, присудженої солідарному стягненню із відповідачів на користь позивача; частково задовольнити вимогу відповідачів в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з березня 2013 року по грудень

2015 року включно; вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до постанови апеляційного суду Вінницької області

від 02 липня 2018 року відмовлено.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Вінницької області

від 20 серпня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 46 727,25 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині ухвали апеляційного суду Вінницької області від 20 серпня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 серпня 2018 року у справі

за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення до постанови апеляційного суду Вінницької області від 02 липня 2018 року у справі

за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, інфляційних втрат та трьох процентів річних, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька