Справа № 214/2789/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., за участю секретаря судового засідання Борух Ю.К., розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просили стягнути борг в розмірі 11 878,84 грн., а також судового збору 1762,00 грн. з комісією 17,62 грн., сплаченого при подачі позову. Мотивуючи свою заяву тим, що згідно укладеного кредитного договору № 04 від 26.08.2014 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (далі - ТОВ) надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 400,00 грн. Відповідно до п.3.3 умов договору відповідач зобовязувалася повернути отримані кошти, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 112,00 грн. , що разом складає 512,00 гривень, строком до 08.09.2014 року.

10.09.2014 року відповідач сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 16,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 112,00 грн., частково суму кредиту у розмірі 2,00 грн та пролонгувала договір до 24.09.2014 року. Потім 09.10.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 120,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 111,00 грн. та пролонгувала договір строком до 23.10.2014 року. Потім 08.11.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 240,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 0,44 грн. , частково сплатила суму кредиту у розмірі 9,56 грн. та пролонгувала договір строком до 22.11.2014 року. Потім 17.12.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 200,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 102,00 грн. та пролонгувала договір строком до 31.12.2014 року, зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками в розмірі 386,11 грн.

Більше відповідач не зявлялась, на телефонні дзвінки не відповідає.

Відповідач порушує свої зобовязання, ухиляється від їх виконання,в звязку з чим станом на 13.04.2018року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ складає в сумі 11878,84 грн., яка складається з наступних сум: 388,44 грн. заборгованість за кредитом; 6,78 грн. - проценти за договором; 9704,00 грн. пеня за договором.

Ухвалою суду від 04.10.2018 року відкрито провадження і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, згідно поштових повідомлень. Відзиву на позов в порядку, встановленому ст.178 ЦПК України, не надала.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди представника позивача, позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 04 від 26.08.2014 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в розмірі 400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 112,00 грн. та зі строком повернення до 08.09.2014 року.

Згідно п. 3.1, п.6.2 кредитного договору, у разі прострочення повернення кредиту відповідач зобовязувалася сплатити також неустойку у вигляді пені у розмірі 2 %.

Так, станом на131.04.2018 року заборгованість за кредитним договором не погашена і становить11878,84 грн., яка згідно письмового розрахунку складається з заборгованості за кредитом 388,44 грн., 6,78 грн. - проценти за договором; 9704,00 грн. пеня за договором за період з 01.01.2015 по 13.04.2018 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений, передбачений ст. 1054 ЦК України, кредитний договір.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконувати належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як випливає зі змісту ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахування викладеного та враховуючи неналежне виконання своїх зобовязань за договором, суд вважає, що майнові права позивача порушені і тому позов в частині стягнення з відповідача основного боргу та відсотків за користування коштами підлягає задоволення.

Згідно до ст.ст. 549,550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Аналізуючи обсяг відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору, визначений розмір відсотків за користування кредитом 2% в день, суд приходить до висновку, що визначений Умовами розмір пені не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки, перш за все, суперечить розміру відсотків за користування кредитом, у співвідношенні з яким відповідно до п.4.4 Умов здійснюється нарахування пені.

З урахуванням ст. 23 ЦПК України щодо загальних засад та завдань цивільного судочинства та ч.4 ст. 12 ЦПК України відносно обов'язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3 ст. 551 ЦК України суд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14.

В розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року№5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України та мають іншу правову природу.

Таким чином, очевидним є те, що заявлений позивачем розмір пені є неспівмірним з розміром основного збитку, завданого відповідачем і не відповідає визначеним п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509, ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права, що також передбачено в абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13.

Враховуючи встановлену неспівмірність, розмір основного збитку та відсутність доказів звернення позивача з досудовими вимогами до відповідача для погашення ним заборгованості в добровільному порядку, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 300 грн., що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14.

Отже, оскільки розмір пені значно перевищує загальну суму боргу, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру заборгованості за пенею і часткового задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1762,00 грн., сплачений при зверненні до суду. Щодо вимог про стягнення з відповідача комісії банку, сплаченої у звязку з перерахуванням суми судового збору, то такі судові витрати не передбачені ст.133 ЦПК України, тому до задоволення не підлягають.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Службамиттєвого кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( РНОКПП НОМЕР_1) ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» ( код 38839217) заборгованість за кредитним договором №04 від 26.08.2014 року у розмірі 695,22 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 388,44 грн., відсотків за користування коштами 6,78 грн., пені за неналежне виконання договору 300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( РНОКПП НОМЕР_1) ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (код 38839217) судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В іншій частині позову про стягнення пені - відмовити.

Копію рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку та подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його складання.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2018 року та підписано без його проголошення.

Суддя: О. Г. Пустовіт