ПОСТАНОВА

Іменем України

24.07.2018 року м. Кропивницький

Справа № 405/8833/15-ц

Провадження № 22-ц/781/1120/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Л.А.) від 1 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 у якому просила суд усунути їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_6 та її малолітнього сина ОСОБА_7 такими, що втратили право користування цим житлом, а також шляхом зобов'язання ОСОБА_5 передати їй ключі від вказаної квартири, вселити її у квартиру.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з ОСОБА_5 у шлюбі з 6 листопада 2010 року по 25 травня 2015 року під час якого вони набули у спільну власність двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 почав чинити їй (позивачу) перешкоди у проживанні в спільній квартирі: вчиняв сварки, фізичне насилля (побиття), змушуючи її (позивача) піти з власної квартири, самоправно змінив замки на вхідних дверях квартири, позбавивши її таким чином можливості проживати у ній, користування іншим спільним майном, що знаходиться в квартирі (меблями, побутовою технікою, посудом тощо), а також її особистими речами. У зв'язку з цим, вона вимушена тимчасово проживати в орендованому житлі, завдає їй додаткових матеріальних витрат. Крім того, відповідач з метою унеможливити її вселення у спірну квартиру зареєстрував у ній свою повнолітню дочку - ОСОБА_6 та її малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які в даній квартирі фактично не проживають, а лише зареєстровані. Позивач стверджує, що відповідачів вживають протизаконних заходів з метою позбавити її права власності на частину спірної квартири, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

11 травня 2017 року ОСОБА_4 змінила ім'я на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, копія якого міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 150).

Ухвалою суду від 22 червня 2016 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінський районний суд м. Кіровограда від 1 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_7, задоволено частково. Суд ухвалив усунути ОСОБА_4 перешкоди у володінні та користуванні АДРЕСА_1, ? частина якої належить ОСОБА_4 на праві спільної власності на підставі рішення Апеляційним судом Кіровоградської області від 28 березня 2017 року, шляхом вселення ОСОБА_4 у вказану квартиру а також зобов'язано ОСОБА_5 передати ОСОБА_4 ключі від АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 про усунення перешкод у володінні та користуванні АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою залишено без задоволення.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для захисту прав позивача в обраний ним спосіб від порушення з боку відповідача ОСОБА_5 та вважав, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає норма ст.391 ЦК України, оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право. Щодо вимог, пред'явлених до відповідача ОСОБА_6, суд дійшов висновку про недоведеність тих обставин, що ця особа чинить позивачу перешкоди у користуванні та володінні квартирою.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_5 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. У поданій ним апеляційній скарзі він просив скасувати рішення суду в частині усунення перешкод з боку ОСОБА_5 в користуванні та володінні квартирою та зобов'язані передати ключі від квартири.

Він посилається на те, що рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам законності та обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд не врахував показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 які вказали, що позивач самостійно вивіз власні речі з квартири. Суд не врахував, що замки на вхідних дверях квартири він змінив з метою захисту від погроз фізичною розправою з боку позивача. Пред'явлення позивачем вказаного позову обумовлено його зверненням до суду з вимогою про визнання права власності на квартиру, а не дійсним бажанням вселитися у це житло. У зв'язку з цим він вважає, що відсутні підстави для застосування заходів захисту прав позивача.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_5, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. При цьому 24 липня 2018 року він подав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку його відрядженням. Однак, суд врахував, що встановлений ч. 1 ст. 371 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги добіг кінця, з причин неявки відповідача ОСОБА_5 у судове засідання суду апеляційної інстанції 11 липня 20018 року суд вже відкладав розгляд справи але відповідач повторно не з'явився у судове засідання, клопотання про подовження строку розгляду справи не подав, а тому суд відхилив клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету міської ради Кропивницького також подала заяву про розгляд справи без участі її представника.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги, просила залишити подану відповідачем апеляційну скаргу без задоволення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Березовською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 336, укладеного між ОСОБА_14 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець), Продавець передав, а Покупець прийняв у власність АДРЕСА_1, і сплатив за неї обумовлену суму. Квартира загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., складається з: коридору - 6,3 кв.м., кімнати - 9,6 кв.м., кімнати - 14,7 кв.м., кухні - 5,7 кв.м., ванни - 2,9 кв.м., клодової 1,1 кв.м., балкону (з урахуванням знижувального коефіцієнту) - 0,75 кв.м., балкону (з урахуванням знижувального коефіцієнту) - 0,75 кв.м..

Відповідно до п. 9 Договору Покупець зазначив, що набуває квартиру за згодою своєї дружини - ОСОБА_4, викладеної в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Березовською О.В. 19 лютого 2011 року, за реєстровим номером 334.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.09.2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року у справі № 405/6250/15-ц рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 3 січня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_5 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Серед іншого, рішенням суду визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 загальною площею 41,8 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м, що складається з коридору площею 6,3 кв.м, кімнати площею 9,6 кв.м, кімнати площею 14,7 кв.м, кухні площею 5,7 кв.м, кладової площею 1,1 кв.м, балкону площею 0,75 кв.м з урахуванням знижувального коефіцієнту, визнавши по ? частині квартири за ОСОБА_5 та ОСОБА_4

На підставі вказаного судового рішення ОСОБА_4 зареєструвала право власності на ? частину АДРЕСА_1, номер запису про право власності: НОМЕР_1, дата, час державної реєстрації: 19.04.2017, 09:51:54, державний реєстратор: Могильна Марина Олександрівна, Кіровоградська міська рада, Кіровоградська обл., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85737215 від 25.04.2017 року.

ОСОБА_4, змінила ім'я, про що 11 травня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 20 та після державної реєстрації зміни імені її прізвище, ім'я та по батькові значиться як ОСОБА_4.

Оцінка суду аргументів сторін та мотиви ухваленого ним рішення

Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства відповідач ОСОБА_5 оскаржує рішення лише в тій частині, яка стосується його особисто. У зв'язку з цим в іншій його частині апеляційний суд рішення суду першої інстанції не переглядає.

У справі виник спір про усунення перешкод у реалізації позивачем належних йому прав володіння та користування майном (квартирою), яке належить йому на праві спільної власності з відповідачем ОСОБА_5

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він реалізує на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ОСОБА_5 не визнає права власності ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, вважаючи себе єдиним та законним власником квартири.

Суд першої інстанції у відповідності до приписів ст. 89 ЦПК України надав оцінку наданим сторонам доказам та правильно встановив, що відповідач ОСОБА_5, являючись співвласником квартири, чинить позивачу перешкоди у її користуванні, а саме: змінив самостійно замки на вхідних дверях, не надав ключі він нових замків позивачу, не впускає її квартиру.

Висновок суду про те, що ОСОБА_5 створив фізичні позивачу перешкоди у володінні і користуванні квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, є обґрунтований і відповідає обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_5 визнає ту обставину, що він без згоди позивача змінив запірні механізми на вхідних дверях до квартири і позивач не має до неї доступу. Він також погоджується, що право власності позивача на квартиру (частку) ним не визнається попри судове рішення, яке набрало законної сили але ним оскаржується в касаційному порядку.

Твердження відповідача про те, що суд не врахував показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є безпідставним. Суд дослідив ці докази наряду з іншими доказами та дав оцінки зібраним доказам в цілому.

Стверджувальна названими свідками обставина, що позивач самостійно вивіз власні речі з квартири не має правового значення для цієї справи так, як власник має право на свій розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Це дає підстави вважати, що позивач міг на власний розсуд (не залежно від мотивів та волі будь-яких інших осіб) покинути належне йому житло, змінивши місце проживання, що не позбавляє його права власності та права в будь-який час повернутися.

Посилаючись на неможливість спільного з позивачем володіння і користування квартирою, відповідач вимог про припинення права на частку у спільному майні не пред'являв.

Водночас стосунки між співвласниками не можуть бути перешкодою для реалізації будь-ким з ний своїх прав на спільне майно до моменту вирішення питання про припинення існування спільної власності в порядку, передбаченому законодавством.

Доводи апеляційної скарги про формальний характер пред'явленого позивачем позову не заслуговують на увагу так, як стверджуванні позивачем порушення його прав є реальними.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального законодавства повно і всебічно з'ясував обставини справи, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, правильно визначив виниклі між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 правовідносини та норми закону, які їх регулюють, вирішив спір відповідно до закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування судового рішення, а тому вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 1 листопада 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 серпня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: С.І. Мурашко

О.І. Чельник