Справа № 727/2450/18
Провадження № 2/727/807/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді - Семенка О.В.
при секретарі - Гончарук Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину,скасування рішень державного реєстратора та визнання права власності на земельні ділянки,-
Представник позивача в судове засідання не зявився та надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просить задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про місце, день та час розгляду справи була повідомленою. 04.05.2018 р. до суду надійшла нотаріальна засвідчена заява ОСОБА_2, в якій вказує, що позовні вимоги визнає та пояснила, що після смерті ОСОБА_4 нею була успадкована земельна ділянка площею 0,1000 га яка розташована в м. Чернівці по вул. І. Мазепи, 24 та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.10.2017 року і в подальшому поділена на дві окремі земельні ділянки. На момент успадкування згаданої земельної ділянки їй не було відомо, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди які розташовані на цій земельній ділянці подаровані ще в 1999 році померлим, його батькові ОСОБА_1. Якщо б їй було відомо про цю інформацію то вона б не успадковувала право власності на земельну ділянку, тому не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надав.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення та ухвалив постановити у справі заочне рішення.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 25.08.1999р. власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок літ. "А", гараж літ. "Б", сарай літ. "В", вбиральня літ. "Г", криниця літ. "К", огорожа № 1-2) по вул. Мазепи Івана, 24 (колишня вул. Благоєва) в м. Чернівці, а в цілому будинковолодіння є ОСОБА_1.
Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (ЗК Української РСР 1991 року), який введений в дію Постановою ВР N 562-ХІІ від 18.12.90 та діяв на момент укладення договору дарування житлового будинку, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.
Статтею 67 цього ж Кодексу визначено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - 0,1 гектара.
Таким чином норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду (зазначено в правовій позиції Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-2 цс 15, постанова від 11 лютого 2015 року).
Також у відповідності до п. 1 ст. 120 діючого Земельного кодексу України та п. 1. ст. 377 Цивільного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Таким чином право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 12.10.1998р І-ЧВ № 011825 (Л № 1673) та на якій розташований подарований житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, перейшло до ОСОБА_1 в момент посвідчення нотаріусом зазначеного договору дарування.
В зв'язку із смертю сина ОСОБА_4 (помер 10.09.2016р.), який доглядав за будинком, ОСОБА_1 вирішив продати належний йому на праві власності житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Мазепи Івана, 24 (колишня вул. Благоєва) в м. Чернівці.
Продаж зазначеного будинку ОСОБА_1 доручив ОСОБА_5 який має належні повноваження відповідно до довіреності від 24.10.2016р.
ОСОБА_5 були здійсненні дії по підготовці документів для укладання угоди щодо відчуження належного на праві власності будинку ОСОБА_1, яку мав посвідчити приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6
В ході підготовки документів ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_2 (колишня дружина померлого ОСОБА_4О.) з запитанням чи вона не володіє інформацією де знаходиться Державний акт на право приватної власності на землю від 12.10.1998р І-ЧВ № 011825 (Л № 1673).
Стаття 14 Конституції України та п. 2 ст. 1 Земельного кодексу України визначають - право власності на землю гарантується.
У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України ОСОБА_1, як власнику будинку належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 319 цього ж кодексу він має право володіти, користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.
Пункт 2 ст. 377 Цивільного кодексу України визначає, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду.
Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зазначене доводить, що право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 12.10.1998'р І-ЧВ № 011825 (Л № 1673), перейшло до ОСОБА_1 ще 25.08.1999р, тобто в момент посвідченні нотаріусом договору дарування житлового будинку.
Аналогічну позицію зазначає Судова палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України в правовій позиції у справі № 6-2 цс 15, постанова від 11 лютого 2015 року, а саме: Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.
Таким чином на підставі п. 1, 2 ст. 120 ЗК України в звязку з відчуженням майна попередній користувач припинив своє право власності спірною земельною ділянкою, а до набувача перейшло право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7 власник земельної ділянки може вимагати усунення будь яких порушень його прав. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюються згідно ст. 152 ЗК України.
Відповідно до ст. 152 ЗК України Власник Земельної ділянки може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю шляхом визнання прав та запобігання вчиненню дій, що порушують права.
Таким чином, досліджені по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.
Також, відповідності до ст. 158 ЦПК України слід скасувати вжиті заходи по забезпеченню позовної заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 89, 95, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК Укрїни, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексні номери 39251397, 39252049 від 18.01.2018р.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ Семенко О.В.