Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 370/2580/15-ц

провадження № 61-10258св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Принт Маркет»,

приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Білоконь О. В., Даценко Л. М.,

Касьяненко Л. І., від 21 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Маркет» (далі -

ТОВ «Принт Маркет»), приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»), третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 10 лютого 2015 року під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) її син ОСОБА_6

від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Вироком Макарівського районного суду Київської області від 28 квітня

2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху. Під час вчинення ДТП ОСОБА_4 керував автомобілем Renault Midlum, реєстраційний номер НОМЕР_1, який на належній правовій підставі використовується ТОВ «Принт Маркет», цивільна відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Позивач зазначала, що у зв'язку з трагічною смертю сина вона зазнала душевних страждань, втратила спокій та бажання продовжувати життя без сина.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідачів на її користь у солідарному порядку 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області, у складі судді Косенко А. В., від 02 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідальність ТОВ «Принт Маркет» як володільця джерела підвищеної небезпеки застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», останнє має сплатити страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 14 616 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Принт Маркет» на користь ОСОБА_3

85 384 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що загальний розмір страхового відшкодування завданої моральної шкоди встановлений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та складає 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. При цьому апеляційний суд погодився з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, та стягнув різницю між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності страховика з

ТОВ «Принт Маркет», посилаючись на статтю 1194 ЦК України.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 06 вересня 2016 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду у частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «Принт Маркет» та залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що винна особа вже відшкодувала позивачу моральну шкоду, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та розпискою позивача про отримання грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди. Заявник вважав, що в діях потерпілого була груба необережність у вигляді ігнорування Правил дорожнього руху України, проте ця обставина не була взята до уваги апеляційним судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року справу за позовом

ОСОБА_3 до ТОВ «Принт Маркет», ПрАТ «Страхова група «ТАС», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що 10 лютого 2015 року сталась ДТП, у результаті якої загинув син позивача ОСОБА_6

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 28 квітня

2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та засуджено за порушення Правил дорожнього руху.

Під час вчинення ДТП ОСОБА_4 керував автомобілем Renault Midlum, реєстраційний номер НОМЕР_1, що на підставі договору оренди транспортних засобів від 13 лютого 2013 року використовувався ТОВ «Принт Маркет», цивільна відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Вказані обставини встановлені судами та не заперечуються сторонами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У частині другій статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'ю.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з частинами другою і п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що смерть

ОСОБА_6 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Renault Midlum, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким на підставі договору оренди користувалось ТОВ «Принт Маркет», тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю сина, незалежно від наявності вини. До того ж вина водія автомобіля Renault Midlum, реєстраційний номер НОМЕР_1, у вчиненні ДТП підтверджена судовим рішенням у кримінальному провадженні № 0000046.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, апеляційним судом врахована глибина і тривалість моральних страждань позивача, яка втратила сина, та визначено її розмір у сумі 100 000 грн, що відповідає вимогам розумності та справедливості, і за даних конкретних обставин цей розмір не може вважатись завищеним чи надмірним.

Згідно зі статтею 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановивши, що цивільна відповідальність ТОВ «Принт Маркет» була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», врахувавши ліміт відповідальності страховика за відшкодування моральної шкоди, передбачений статтею 27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку - 10 лютого 2015 року), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ТОВ «Принт Маркет» різниці між фактичним розміром завданої внаслідок ДТП моральної шкоди та страховим відшкодуванням.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що він відшкодував моральну шкоду матері потерпілого спростовуються відсутністю у матеріалах справи доказів на підтвердження зазначених обставин. У розписці від 22 квітня 2015 року, на яку посилається заявник, зазначено, що представник потерпілого отримав від захисника підозрюваного кошти у сумі 3 000 грн, як часткове відшкодування завданої шкоди у кримінальному провадженні. При цьому, відомості про те, що позивач отримала від ОСОБА_4 кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди, у розписці відсутні (а. с. 55).

Доводи касаційної скарги щодо грубої необережності потерпілого під час ДТП, що відповідно до частини другої статті 1193 Цивільного кодексу України могло бути підставою для зменшення розміру відшкодування, не заслуговують на увагу з огляду на наявність обвинувального вироку Макарівського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000046, а також повно і всебічно встановлені судами обставини справи та недоведеність грубої необережності потерпілого при вчиненні ДТП.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В.Черняк