Справа № 352/90/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/9/18
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

за участю апелянта ОСОБА_1

адвоката Гордія В.Г.

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Хоминець М.М. 28 грудня 2017 року в м.Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач є його колишньою дружиною, шлюб з якою укладено 17.07.2000 року та розірвано рішенням Тисменицького районного суду від 25.02.2015 року.

У період шлюбу за спільні кошти він разом з дружиною придбали будинковолодіння із господарськими спорудами загальною площею 39,4 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинковолодіння від 11.04.2003 року. В подальшому, рішенням Ямницької сільської ради від 22.10.2004 року для обслуговування придбаного будинку виділено і передано у власність земельні ділянки площею 0,0535 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також 0,0087 га - для ведення особистого селянського господарства. Вказаними земельними ділянками до цього часу користувалась продавець будинку - ОСОБА_6

Посилаючись на положення ст.ст.60,70 СК України, позивач вважав вищезгадані земельні ділянки спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу в рівних частках.

Крім того, позивач вказав, що з метою покращення житлових умов, за спільні кошти подружжя на земельній ділянці було розпочато будівництво нового житлового будинку, але без належного дозволу на виконання будівельних робіт.

ОСОБА_4 стверджує, що він безпосередньо брав участь у проведенні будівництва, оскільки дружина ОСОБА_5 довший час перебувала у відпустці по догляду за дітьми та не мала великого прибутку. Фактично придбання необхідного обладнання і будівельних матеріалів, найм працівників і розрахунок з ними, проводив він та його батько, про що свідчать платіжні документи.

На час подання позовної заяви збудовано перший поверх, зроблено ремонт, достатній для нормального проживання, розпочато будівництво другого поверху. На першому поверсі проживають колишня дружина, діти і позивач.

Оскільки будівництво проводилося під час шлюбу і спільно, проте у встановленому порядку державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва не проведено, позивач вважає, що згідно ст.331 ЦК України він має право на 1/2 частину придбаних будівельних матеріалів, які були використані під час будівництва.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме:

- визнати за ним право власності на 1/2 земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0535 га для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- визнати за ним право власності на 1/2 земельної ділянки , кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0087 га для ведення особистого селянського господарства;

- визнати за ним право власності на 1/2 будівельних матеріалів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 713 390 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 28 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів, використаних у процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, загальною вартістю 453287 (чотириста п'ятдесят три тисячі двісті вісімдесят сім) грн.

У решті позову відмовлено.

ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення суду в частині вимоги позивача ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що при вирішенні спору судом першої інстанції допущено ряд порушень вимог процесуального закону. Зокрема не з'ясовано, яке майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Не встановлено також, чому позивач визначив позовну вимогу про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів на суму 713 390 грн., в той час як згідно Висновку №37 судової оціночно-будівельної експертизи від 22.06.2017 року орієнтовна вартість будівельних матеріалів складає 453 287 грн.

Позивач вказав, що будівельні матеріали знаходяться по АДРЕСА_1, хоча їх немає в наявності, проте суд не з'ясував даної обставини.

Крім того, не встановлено, яка фактична (ринкова) вартість будівельних матеріалів та яких саме, оскільки у висновку експерта не зазначено, які будівельні матеріали вкладені у самочинно збудований житловий будинок. Не встановивши даної обставини, не можна дійти висновку, хто саме придбав будівельні матеріали.

Так само не з'ясовано хто є забудівником, з огляду на те, що власником земельної ділянки, яка виділена під забудову,- є відповідачка. Позивач у позовній заяві зазначив, що він власною працею допомагав у будівництві та купував окремі будівельні матеріали. Суд, всупереч ст.191 ЦПК України не надав апелянту часу для надання відзиву на позов.

Позивач під час розгляду справи по суті, відмовився від позовних вимог в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину земельних ділянок, однак суд вимогу позивача не взяв до уваги та не дав сторонам можливості врегулювати спірні відносини за участі судді, як цього вимагає Глава 4 ЦПК України. Суд не дав можливості сторонам врегулювати спірні відносини шляхом укладання мирової угоди при наявності часткової відмови позивача від позову, порушивши вимоги Глави 5 ЦПК України.

Визнавши за позивачем право власності на майно, яке є самочинним будівництвом, суд не вирішив питання, в якому правовому становищі залишилася відповідачка, при умові, що вона є власником земельних ділянок.

Апелянт вважає необгрунтованим висновок суду про те, що ОСОБА_4 купував будівельні матеріали для будівництва. Надані позивачем накладні і товарні чеки, на думку апелянтки, не є доказом такої обставини, оскільки лише з однієї накладної від 15.08.2008 року №2849 вбачається, що він їх купував. Всі інші платіжні документи, видані на ім'я батька позивача - ОСОБА_7 або на інших невідомих осіб.

Помилковим також є висновок суду в частині,- хто купив та за чиї кошти старий житловий будинок, який знесли, а на старому місці самочинно збудували новий житловий будинок. В судовому засіданні, до введення в дію нової редакції ЦПК України, встановлено, що старий житловий будинок купила ОСОБА_5 за кошти, які надала її мама. Цю обставину підтвердили позивач, відповідачка та свідки - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Старий житловий будинок було знесено в той час, коли був завершений будівництвом новий житловий будинок. Крім того, новий житловий будинок збудовано поруч зі старим. Тому суд припустився помилки, дійшовши протилежного висновку.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України сторонами не подавався.

Ухвалами Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.02.2018 року та 22.02.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду від 28.12.2017 року та призначено до розгляду в Апеляційному суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018 року по справі призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Згідно до абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером №352/90/16-ц 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В силу дії ч.1 ст.351 ЦПК України, судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі вищенаведених положень законодавства апеляційна скарга ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду від 28.12.2017 року підлягає розгляду Івано-Франківським апеляційним судом.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали,просили її задоволити.

Позивач скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо поділу земельних ділянок сторонами. не оскаржується, тому його законність і обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи частково позов в частині визнання права власності за позивачем на 1/2 частину будівельних матеріалів, суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво здійснювалося подружжям ОСОБА_4 спільно на земельній ділянці, яка є власністю дружини. Позивач довів свою участь у будівництві письмовими доказами, зокрема квитанціями, товарними чеками та рахунками на придбання будівельних матеріалів. Тому, враховуючи вартість будівельних матеріалів згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 09.06.2017 року (453 287 грн.), суд дійшов висновку про часткове задоволення зазначеної вимоги позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тисменицького районного суду від 25.02.2015 року (а.с.39-40).

Згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2003 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_6 будинковолодіння з господарськими будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1. Будинковолодіння вцілому складається з житлового дерев»яного будинку житловою площею 18,1 кв.м., загальною площею 39,4 кв.м., літньої кухні і огорожі. Продаж будинковолодіння вчинено за 12 795 грн. (а.с.45-47).

На підставі рішення Ямницької сільської ради від 14.05.2008 року ОСОБА_5 19.01.2010 року отримала Державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,0087 га (для ведення особистого селянського господарства) та 0,0535 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), (а.с.41-44,73,83).

Встановлено, що на земельній ділянці площею 0,0535 га за час перебування у шлюбі сторони розпочали спорудження нового будинку з використанням будівельних матеріалів, які є предметом спору. На момент розлучення будівництво залишилося незакінченим, а об'єкт не здано в експлуатацію у визначеному законодавством порядку.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

Таку правову позицію висловив і Верховний Суд України у справі № 6-2710цс15 від 16.12.2015 року.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, на що також вказав Верховний суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 509/2669/15-ц (№ 61-14636св18).

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, самочинно, без належного дозволу та затвердженого проекту будували житловий будинок, будівельні матеріали, використані у будівництві якого, є предметом спору належать сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу між ними.

Посилання сторони апелянта на недоведеність позивачем його участі у будівництві спростовуються матеріалами справи, а саме представленими позивачем оригіналами квитанцій, накладних, товарних чеків на придбання будівельних матеріалів, показами свідків, яким дав належну оцінку суд першої інстанції та поясненнями самої відповідачки (а.с.101-112, 143). Зокрема, в засіданні апеляційного суду на запитання суду відповідач визнала, що позивач брав участь у будівництві будинку, але більшу частину коштів надала її мама. Однак, оскільки земельна ділянка належить їй, право на будівельні матеріали за позивачем визнано бути не може.

Суд відхиляє також доводи сторони апелянта щодо неможливості поділу самочинно збудованого спірного об'єкта, оскільки в даному випадку, предметом спору є будівельні матеріали, які (як зазначалось вище) є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 14.02.2017 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу (а.с.146-147).

На виконання ухвали суду експертом Самулевичем В.М. надано Висновок №37 від 09.06.2017 року, (а.с.155-164).

Проведеною експертизою встановлено, що на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, розміщений житловий будинок з мансардним поверхом та еркером з наступними розмірами (обміри по зовнішніх стінах за годинниковою стрілкою, починаючи з входу): 2,35 м., 1,58 м., 1,60 м., 1.61 м., 11.06 м., 12,52 м., 8,69 м., 8,55 м., висотою 4,50 м. Фундамент будівлі - бетонний, стрічковий, з шириною 40 см., піднімається над рівнем землі на висоту 40-60 см. Цоколь з повнотілої червоної цегли, по фундаменту укладена горизонтальна гідроізоляція. Стіни споруджені зі шлакоблоків та червоної цегли. Фасад будинку оздоблений пінополістерольними плитами. Ширина стін будинку - 40 см. Перекриття житлового будинку між першим та мансардним поверхами - монолітна залізобетонна плита. Покрівля - багатоскатна, покрита металочерепицею (червоний колір). Вікна у житловому будинку - металопластикові. У житловому будинку, в мансардному поверсі, на момент проведення огляду, незакінчені роботи по оздобленню конструктивних елементів. У приміщенні житлового будинку, під сходовою кліткою, облаштовано погріб.

Враховуючи те, що частина виконаних робіт носить прихований характер, а проектно-технічна документація на будівництво житлового будинку і матеріалах справи відсутня, видаткові накладні на придбання будівельних матеріалів є в недостатній кількості, судовим експертом визначено орієнтовну вартість будівельних матеріалів та вартість проведених робіт.

Відтак згідно висновку експерта орієнтовна вартість будівельних матеріалів, використаних під час спорудження житлового будинку АДРЕСА_1, становить 453 287 грн., а вартість проведених робіт по будівництву самочинного будинку становить 175 956 грн.

Розрахунок вартості здійснено згідно порядку, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 23.12.2004 року №2929/227 та відповідно до Національних стандартів з оцінки нерухомого майна, Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.1.2003 року №1891.

Крім того, висновком експерта встановлено, що будівельна готовність незавершеного будівництвом будинку становить 85,89%, а фізичний знос 10% (а.с.161).

В ході апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018 року було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу та частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_4, на вирішення якої судом поставлено питання: які саме будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, роботи (із зазначенням їх найменування та кількості) були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1; яка ринкова вартість будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, робіт використано в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1. Проведення додаткової експертизи доручено експерту Самулевичу В.М.

06.08.2018 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання експерта Самулевича В.М. з посиланням на те, що відповідач по справі ОСОБА_1 24.07.2018 року повідомила експерта, що без попередніх розрахунків завданих збитків, які будуть нанесені при розкритті конструктивних елементів для встановлення фактичного обсягу виконаних робіт, згоди на проведення даних робіт вона не дає.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.09.2018 року зобов'язано відповідачку ОСОБА_5 допустити експерта Самулевича В.М. до об'єкту самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 для забезпечення проведення експертизи призначеної судом ухвалою від 23.04.2018 року та розкриття конструктивних елементів.

02.11.2018 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання експерта Самулевича В.М. про необхідність узгодження подальшого виконання експертизи, оскільки відповідач по справі ОСОБА_1 не надає згоди на розкриття конструктивних елементів об'єкта дослідження. З огляду на зміст повідомлення експерта, враховуючи положення ст.371 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність відновлення провадження у справі .

Відповідно до ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

За правилами ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В силу дії ст. 109 ЦПК Україн, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За правилами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, суд оцінює встановлені належними та допустимими доказами обставини справи в їх сукупності.

Сторона відповідача заперечила щодо належності як доказу висновку №37 від 09.06.2017 року, оскільки ним не визначено вид, кількість та якість будівельних матеріалів, які використано при будівництві, а вартість зазначена як орієнтовна.

Свого розрахунку, який би спростовував визначені експертом вартість матеріалів та робіт чи висновку експерта сторона не представила. Також на підтвердження своїх заперечень сторона відповідача не представила суду будь-яких інших доказів, які б підтверджували чи спростовували кількість та вид матеріалів, які буди використані в спірному будівництві.

З огляду на те, що сторона апелянта ОСОБА_5 не дала можливості провести додаткову експертизу, вирішуючи питання щодо поділу будівельних матеріалів, суд виходить з даних встановлених висновком №37 від 09.06.2017 року судового експерта Самулевича В.М.

Таким чином встановлено, що вартість використаних будівельних матеріалів в об'єкті самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 на час проведення оцінки становить 453 287 грн.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічно згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК Україниу разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо визнання майна - будівельних матеріалів, використаних при будівництві об»єкта самочинного будівництва по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя. Однак вирішуючи спір по суті, не вирішив питання щодо частки відповідача та не конкретизував вид будівельних матеріалів використаних в будівництві, у зв»язку з чим, рішення в зазначеній частині слід змінити.

З огляду на встановлення статусу наведеного майна, за кожною стороною в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати право власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів,які вкладені у конструктивні елементи об»єкту самочинного будівництва: фундамент бетонний, стрічковий та цоколь з повнотілої червоної цегли, стіни зі шлакоблоків та червоної цегли, перегородки, перекриття з монолітної залізобетонної плити, підлога, дах і покрівля багато скатна, покрита метало черепицею червоного кольору, вікна металопластикові, двері, оздоблення внутрішнє, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 226 643 грн.50 коп. (двісті двадцять шість тисяч шістсот сорок три гривні п'ятдесять копійок) - половина від 453 287,0 грн.

Відповідно до ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382,383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 28 грудня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів, використаних у процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, загальною вартістю 453287 грн. змінити.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів,які вкладені у конструктивні елементи об»єкту самочинного будівництва: фундамент бетонний, стрічковий та цоколь з повнотілої червоної цегли, стіни зі шлакоблоків та червоної цегли, перегородки, перекриття з монолітної залізобетонної плити, підлога, дах і покрівля багато скатна, покрита метало черепицею червоного кольору, вікна металопластикові, двері, оздоблення внутрішнє, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 226 643 грн.50 коп. (двісті двадцять шість тисяч шістсот сорок три гривні п'ятдесять копійок) - половина від 453 287,0 грн.

Визнати за ОСОБА_5, в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів,які вкладені у конструктивні елементи об»єкту самочинного будівництва: фундамент бетонний, стрічковий та цоколь з повнотілої червоної цегли, стіни зі шлакоблоків та червоної цегли, перегородки, перекриття з монолітної залізобетонної плити, підлога, дах і покрівля багато скатна, покрита метало черепицею червоного кольору, вікна металопластикові, двері, оздоблення внутрішнє, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 226 643 грн.50 коп. (двісті двадцять шість тисяч шістсот сорок три гривні п'ятдесять копійок) - половина від 453 287,0 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) 1695,0 грн. судового збору, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.