Справа № 159/4146/17 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/545/18 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання недійсними пунктів кредитного договору та додаткової угоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсними пунктів кредитного договору та додаткової угоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 27 липня 2006 року між нею та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №VOKVGK00001001, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредитні кошти готівкою через касу на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 27 000 доларів США на придбання житла, а також у розмірі 4 408,66 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 даного договору.

21.11.2011 р. між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 р.

Крім цього, між позивачем та Страховою компанією «Інгосстрах» були укладені договори страхування майна.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», а при укладенні додаткової угоди - і його правонаступник, не дотримувались вимог закону, ввели її в оману, включили ряд незаконних і несправедливих умов, які призвели до негативних наслідків, що є підставою для визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, а також визнання недійсною додаткової угоди. Також вказувала на те, що відповідач не був повноважний укладати додаткову угоду, оскільки 27 лютого 2007 року банк відступив право вимоги за кредитним договором компанії «Юкрейн Мортгейдж ДЛоун Файненс №1 пі-ел-сі», в зв'язку з чим просила визнати недійсними пункти кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року, а саме: пункти 2.2.3, 2.3.9, 3.2, 3.7, 6.3 - повністю; пункт 1.1 в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту; 3.4 - в частині нарахування відсотків, виходячи із фактичної кількості днів користування кредитом - 360 в році; 6.2 - в частині сплати винагороди за здійснення банком додаткового моніторингу; пункт 6.6. - в частині можливості виконання зобов'язання іншою особою за згодою банку та просила визнати недійсною додаткову угоду від 21.11.2011 року до кредитного договору 28 липня 2006 року, укладеного між нею та відповідачем, а також просила всі судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2018 року в даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задоволити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу позивача заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, позивач в судове засідання не з'явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що позивач не довела того, що на момент укладення кредитного договору та додаткової угоди з боку банка, як сторони цих правочинів, мало місце навмисне введення ОСОБА_3 в оману щодо обставин, які впливають на вчинення нею вказаних правочинів. Також позивач не надала належних та допустимих доказів про порушення її законних прав та інтересів відповідачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» під час укладання додаткової угоди від 21.11.2011 року до кредитного договору VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що 28.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач - ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, був укладений кредитний договір № VОКVGК00001001, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_3 кредит на строк з 28.07.2006 року по 28.07.2021 року включно в розмірі 27 000 доларів США на придбання житла, а також у розмірі 4 408,66 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 договору ( а.с.10-11).

21.11.2011 року між позивачем ОСОБА_3 та банком було укладено додаткову угоду до кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року ( а. с.12-14).

Згідно повідомлення, направленого позичальнику ОСОБА_3, 19.02.2007 року банк відступив свої права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки у відповідності до п. 2.3.10 кредитного договору компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі» з місцезнаходженням за адресою: Пелліпар Хаус, 1-й поверх, Клоук Лейн, 9, Лондон, ЕС4Л 21Ш, Великобританія, яка надалі поіменована «ЮМЛ». Внаслідок відступлення ЮМЛ є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитним договором (у тому числі, а не обмежуючись ним, прав на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором, і всіх прав іпотекодержателя за договором іпотеки) з 19.02.2007 р. (а. с. 16).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 6, 626, 627 ЦК України пердбачають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Якщо одна із сторін правочину, як це передбачає стаття 230 ЦК України, навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

За змістом даних норм матеріального права правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що умови, які викладені у пунктах укладеного між банком та позивачем кредитного договору і додатків до нього, були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Зокрема, пунктом 1.1. кредитного договору встановлено, що позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 383,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

Пунктом п. 2.2.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду і комісію згідно з п. 1.1 п. 6.2 цього договору.

Пунктом 2.3.9 кредитного договору встановлено, що банк має право доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованості позичальника за цим договором, а також про наявність( відсутність) і стан майна, переданого в забезпечення виконання зобов`язання, у випадку порушення позичальником зобов`язань за цим договором.

Пунктом п. 3.2 кредитного договору визначено, що згідно зі ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником будь - якого зобов'язання банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Пунктом 3.4 кредитного договору встановлено, що нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Пунктом 3.7 кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує банку винагороду у розмірі й строки, зазначені у п. 1.1 цього договору. Якщо згідно з п.1.1 цього договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному у п. 1.1) від дня списання коштів з кредитного рахунка до дати повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до дня останнього остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по кредитному договору не проводиться.

Пунктом п. 6.2 кредитного договору визначено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банкові винагороду, що дорівнює суми залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу Нацбанку України на дату сплати.

Пунктом п. 6.3 кредитного договору визначено, що всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за цим договором, є відсотками в розумінні ЦК України.

Пунктом п. 6.6 кредитного договору визначено, що виконання зобов`язань за цим договором здійснюється по місцю знаходження підрозділу банку, що надав кредит. Зобов`язання позичальника, за згодою банку, можуть бути виконані іншою особою.

В кредитному договорі містяться всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Тобто відсутня несправедливість умов договору.

Крім цього, протягом тривалого часу (з 28 липня 2006 року до 2015 року) ОСОБА_3 виконувала умови договору, сплачувала усі платежі, отже, погоджувалася зі всіма умовами договору.

21.11.11 р. між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.06 р., за умовами якої сторони домовилися внести такі зміни в кредитний договір: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 6,45 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 6,45 доларів США; згідно ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь - якого із зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6,45 доларів США.

Тобто в додатковій угоді зазначено як про зменшення суми боргу, так і встановлено сплату штрафу та викладено п. 1.1 кредитного договору у новій редакції. Додаткова угода містить реквізити та підписи сторін (а.с.12-14).

Вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладання кредитного договору та додаткової угоди стосовно сторін цих правочинів банком були дотримані, що стверджується змістом кредитного договору та додаткової угоди, які були підписані особисто позивачем ОСОБА_3 Те, що і кредитний договір і додаткова угода містять її підписи, позивач не оспорювала.

Таким чином, позивач була ознайомлена у повній мірі з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і орієнтовним розрахунком сукупної вартості кредиту за кредитним договором; умовами додаткової угоди.

Доказів на спростування наведених вище обставин про належне інформування позивача перед укладенням кредитного договору, належності підпису позичальника саме позивачеві як у кредитному договорі, так і у додатковій угоді, ні позивач, ні її представник не надали ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що, оскільки 27 лютого 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступив право вимоги за кредитним договором компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 пі-ел-сі», відповідач не був повноважний укладати додаткову угоду до кредитного договору № VOKVGK00001001 від 28.07.06 р. Однак, такі доводи позивача спростовуються наступним.

Судом встановлено, що 13.10.2011 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел--Сі» (продавець) та ПАТ КБ «ПриватБанк» ( покупець) та «ТМФ Транс Лімітед» був укладений договір викупу (відступлення) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидник І.О. та зареєстрований у реєстрі за № 611,612.

Пунктом 1.1. договору сторони визначили, що термін «відповідні основні іпотечні активи» означає відповідні права вимоги за іпотеками та відповідні права вимоги за кредитами.

Пунктом 2.1 договору сторони погодились, що продавець «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» цим погоджується продати, а покупець ПАТ КБ «ПриватБанк» цим погоджується купити відповідні основні іпотечні активи.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що сторони цим домовляються, що відповідні основні іпотечні активи продаються відповідно до Переліку Активів.

Пунктом 2.4 Договору від 13.10.2011 року передбачено, що купівля-продаж відповідних основних іпотечних активів та відповідне відступлення відповідних основних іпотечних активів покупцем набирає чинності негайно після укладання та нотаріального посвідчення цього договору. Не існує жодної умови для набрання чинності відступленням.

Згідно з Додатком 1 «Перелік Активів» до договору викупу (відступлення) прав вимоги від 13.10.2011 року серед активів, за якими до ПАТ КБ «ПриватБанк» перейшло право вимоги, зазначено також зобов'язання, які виникли на підставі кредитного договору № VОКVGК00001001 від 28.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» ( актив за порядковим номером 222).

У відповідності до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином ( відступлення прав вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст.516 ЦК України).

Отже, 13.10.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» набуло прав кредитора ОСОБА_3 за її зобов'язанням, які виникли у неї на підставі кредитного договору VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року.

За таких обставин станом на момент укладання додаткової угоди від 21.11.2011 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» були наявні усі передбачені Законом права на укладання додаткових угод до раніше укладених договорів.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів про порушення його законних прав та інтересів відповідачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» під час укладання додаткової угоди від 21.11.2011 року до кредитного договору VОКVGК00001001 від 28.07.2006 року.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухваленого рішення, яке постановлене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складений 18 травня 2018 року.