Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/22617/16-ц

провадження № 61-17536св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Неудачіна Романа Володимировича, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Макаренко І. О. від 28 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва в складі суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф., від 04 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування шкоди у вигляді відсотків за користування депозитним вкладом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Макаренко І. О. від 13 січня 2017 року позов ОСОБА_4 до АТ «Банк «Фінанси та кредит» про відшкодування шкоди задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з АК «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_4 суму нарахованих процентів за користування вкладом за період з 23 лютого 2015 року по 23 грудня 2015 року - 17 137,14 грн, суму інфляційних втрат - 26 754,31 грн, а всього стягнуто 43 891,45 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У березні 2017 року представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» - Манойло С. В., подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору в розмірі 800 грн, протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. Роз'яснено, що у випадку невиконання вимог ухвали заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

27 квітня 2017 року представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» - Манойло С. В., подав до суду заяву, в якій просив продовжити строк для виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року, а саме сплати судового збору, у зв'язку з процедурою погодження даного питання з уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року відмовлено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у задоволенні заяви про продовження строку виконання ухвали.

Визнано неподаною і повернуто заявнику заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2017 року, за позовом ОСОБА_4 до АТ «Банк «Фінанси та кредит» про відшкодування шкоди.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що частиною першою статті 121 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду заяви судом першої інстанції не передбачено продовження строку виконання ухвали про залишення заяви без руху, а чітко зазначено, що строк для усунення недоліків, не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали. Заявник не усунув недоліки, які викладені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року, у зв'язку із чим згідно вимог статті 121 ЦПК України в указаній редакції заяву слід вважати неподаною і повернути заявнику.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам процесуального закону, обставини щодо прийняття заяви про перегляд заочного рішення у даній справі встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Неудачін Р. В., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що скаржник не міг вчасно виконати вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року, у зв'язку із введенням у банку процедури ліквідації. Вимоги ухвали суду першої інстанції виконані 04 травня 2017 року. Судами попередніх інстанцій не забезпечено право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на доступ до правосуддя.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 15 березня 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року заяву було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору.

Матеріали справи не містять доказів, які вказують на дату отримання зазначеної ухвали банком.

Згідно наданих представником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Манойло С. В., доказів указана ухвала була отримана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 21 квітня 2017 року (п'ятниця).

Останнім днем виконання вимог ухвали суду про залишення без руху заяви про перегляд заочного рішення було 26 квітня 2017 року (середа).

27 квітня 2017 року, поза межами строку виконання ухвали суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Манойло С. В.,подав суду заяву, в якій просив продовжити строк для виконання ухвали суду, а саме сплати судового збору, у зв'язку з процедурою погодження даного питання з уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Матеріали справи не містять доказів викладених у заяві від 27 квітня 2017 року обставин, а саме щодо необхідності дотримання представником банку процедури погодження з уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку питання щодо сплати судового збору та регламентації такої процедури.

Клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення на суму 800 грн ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало до суду 04 травня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 121 ЦПК України в указаній редакції суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно вимог частини другої статті 121 ЦПК України у відповідній редакції якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини п'ятої статті 121 ЦПК України у попередній редакції повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Указане положення містить також частина сьома статті 185 ЦПК України в чинній редакції.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України у попередній редакції суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його порушення з поважних причин. Строки, встановлені судом можуть бути продовжені, а строки, встановлені законом можуть бути поновлені.

Згідно вимог частини третьої статті 73 ЦПК України у попередній редакції одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Врахувавши, що клопотання про продовження строку на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Манойло С. В.,подав суду 27 квітня 2017 року, тобто поза межами строку виконання указаної ухвали суду, та не підтвердив викладені у клопотанні обставини належними та допустимими доказами, а також установивши, що вимоги ухвали суду щодо сплати судового збору заявником виконані не бути, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволенні відповідного клопотання банку та необхідність визнання неподаної заяви про перегляд заочного рішення та її повернення заявнику згідно вимог статті 121 ЦПК України.

При цьому, судами вірно зазначено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Доводи касаційної скарги про те, що у зв'язку із введенням у банку процедури ліквідації представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не міг вчасно виконати вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року не підтверджені матеріалами справи та спростовуються обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Право суду поновити або продовжити строк встановлений відповідно законом або судом не є необмеженим.

Підставою для вчинення судом зазначених дій є врахування поважності причин пропущення такого строку стороною.

При цьому, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать, зокрема, про неможливість або утруднення виконання ухвали суду щодо оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону, яка зобов'язана надати належні та допустимі докази таких обставин.

Представник банку не довів належними та допустимими доказами обставин, які свідчать про неможливість або утруднення виконання вимог ухвали суду щодо сплати судового збору для банку, як юридичної особи, яка має штат кваліфікованих працівників та яка самостійно подала заяву про перегляд заочного рішення у даній справі і не була позбавлена можливості виконати всі вимоги процесуального закону при поданні заяви про перегляд заочного рішення, зокрема, щодо сплати передбаченого законом судового збору за подання заяви, однак такі вимоги не виконала ні станом на момент подання указаної заяви, ні станом на момент постановлення судом першої інстанції оскарженої ухвали.

У зв'язку із зазначеним суд першої інстанції був позбавлений можливості задовольнити клопотання представника банку, у якому не доведено поважність причин пропущення заявником установленого судом строку для усунення недоліків заяви.

Є безпідставними також доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не забезпечено право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на доступ до правосуддя, оскільки заявник не скористався передбаченою ЦПК України можливістю повторного звернення із заявою до суду, усунувши обставини, що стали підставою для повернення заяви, що свідчить про відсутність порушення його права на доступ до правосуддя, яке передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Неудачіна Романа Володимировича, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

С. Ю. Мартєв

В.М.Сімоненко