Провадження №2-з/200/64/18
У Х В А Л А

13 квітня 2018 р. суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТДВ «Дніпрокомунтранс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказана цивільна справа.

10.04.2018 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони на відчуження переліку майна, що належить відповідачу ТДВ «Дніпрокомунтранс» та відповідачу ОСОБА_5 В обґрунтування заяви посилається на те, що існує ймовірність того, що відповідачі будуть робити намір з продажу або іншого відчуження майна на користь третіх осіб, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду у разі його задоволення, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення компенсації за завдані позивачам багаторічні моральні страждання, що відповідно висновку судово-психологічної експертизи становить 2 000 000 грн.

Разом з тим, позивач посилається на те, що рішенням від 02.04.2018 року №256 «Про деякі питання щодо вивезення побутових відходів у м. Дніпрі» Дніпровської міської ради, у звязку із систематичним невиконання ТДВ «Дніпрокомунтранс» умов Типових договорів на виконання послуг із збирання та перевезення побутових відходів у м. Дніпрі, було прийнято рішення про дострокове розірвання послуг із збирання та перевезення побутових відходів у м. Дніпрі із ТДВ «Дніпрокомунтранс». З огляду на це, вжиття саме таких заходів забезпечення даного позову не буде перешкоджати господарській діяльності юридичної особи та розпорядженню підприємством власним майном та даний вид забезпечення позову співмірний з позовними вимогами.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, приходжу до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, в своєму позові позивачі просять стягнути з відповідачів на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 600 000,00 кожному позивачу, 46 550,00 грн. матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. понесених судових витрат. В той же час, позивач у своїй заяві про забезпечення позову просить накласти заборону відчуження на обєкти нерухомого майна(будівлі та споруди), 41 транспортний засіб, який, за інформацією, наданою з Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України від 09.12.2016 року за №31/4-4541, зареєстровано за ТДВ «Дніпрокомунтранс». Також позивач просить накласти заборону на відчуження нерухомого майна, тобто на квартиру №АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачеві ОСОБА_5

Вважаю, що вимоги про забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

ТДВ «Дніпрокомунтранс» є субєктом господарювання та обслуговуючим підприємством з надання послуг населенню з вивезення та захоронення твердих побутових та негабаритних відходів, а отже дане забезпечення позову може перешкоджати господарській діяльності юридичної особи та розпорядженням підприємством власним майном, що призведе до незворотних наслідків.

Посилання позивача на те, що рішенням від 02.04.2018 року №256 «Про деякі питання щодо вивезення побутових відходів у м. Дніпрі» Дніпровської міської ради, у звязку із систематичним невиконання ТДВ «Дніпрокомунтранс» умов Типових договорів на виконання послуг із збирання та перевезення побутових відходів у м. Дніпрі, було прийнято рішення про дострокове розірвання послуг із збирання та перевезення побутових відходів у м. Дніпрі із ТДВ «Дніпрокомунтранс», не є підставою для забезпечення позову саме таким шляхом, оскільки ТДВ «Дніпрокомунтранс» не ліквідовано, як юридичну особу, та дане підприємство уповноважене вчиняти дії щодо здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, позивач не довела того, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого позитивного рішення суду, оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи, представник підприємства присутній на кожному судового засіданні, активно приймає участь в судовому процесі та виконує всі на нього покладені обовязки, відповідно положень ЦПК України, що спростовує твердження позивача щодо неможливості виконання можливого позитивного рішення суду.

Розглядаючи вимогу щодо накладення заборони на особисте майно відповідача ОСОБА_5, прихожу до висновку, що дане особисте майно відповідача не є предметом спору, жодним чином не відноситься до спірних правовідносин, які склались між позивачем та даним відповідачем та доказів, що невжиттям саме таких заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання позитивного рішення суду, позивач також не надала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 153, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТДВ «Дніпрокомунтранс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15-и днів з дня її проголошення ухвали, відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва