Постанова

іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 420/557/16-ц

провадження № 61-2042 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О.,

Олійник А.С. (суддя-доповідач),

Ступак О.В.,

Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса,

представник відповідача - Матвєєва ТетянаСергіївна,

розглянув у спрощеному позовному провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Карайван Т. Д., Стахової Н. В., Коротких О. Г.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса ( далі - СТОВ ім. Енгельса)про визнання договорів оренди земельних ділянок розірваними.

Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 9 жовтня 2015 року їй на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 9, 2674 га та 1,2833, які розташовані на території Кам'янської сільської ради.

Вказані земельні ділянки спадкодавець ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно договорів оренди землі №571 від 1 лютого 2010 року та № 572/1 від 8 червня 2010 року передала в оренду СТОВ ім. Енгельса строком на 10 років. Пунктом 39 договорів передбачено, що розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку допускається.

У зв'язку з необхідністю ведення особистого сільськогосподарського виробництва, що зумовлює використання за особистими потребами вказаних земельних ділянок, позивач 1 березня 2016 року направила рекомендованою поштою на адресу відповідача заяви (повідомлення) про розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку, які були отримані відповідачем 4 березня 2016 року.

Відповідач листом відмовив у поверненні належних їй земельних ділянок. Позивач вважає, що нею були дотримані усі умови щодо процедури розірвання договору оренди землі, тому просила суд визнати розірваним з 7 березня 2016 року договір оренди землі № 571, укладений 1 лютого 2010 року між спадкодавцем ОСОБА_7 та СТОВ ім. Енгельса щодо оренди земельної ділянки площею 9,2674 (кадастровий номер НОМЕР_3), який зареєстрований 29 квітня 2010 року Луганською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 92, та договір оренди №572/1 від 8 червня 2010 року щодо оренди земельної ділянки площею 1,2833 га (кадастровий номер НОМЕР_4) та зареєстрований 16 грудня 2011 року відділом Держкомзему у Новопсковському районі Луганської області за №00635.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 травня 2016 року позов задоволено частково. Розірвано договори оренди земельних ділянок площами 9,2674 га та 1,2833 га, укладені 1 лютого та 8 червня 2010 року між ОСОБА_7 та СТОВ ім. Енгельса. У частині позовних вимог про встановлення дати розірвання договорів відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що умовами договорів оренди землі, укладених між спадкодавцем ОСОБА_7 та СТОВ ім. Енгельса, зокрема, пунктом 39 встановлено можливість розірвання договорів в односторонньому порядку. Така можливість не обумовлена настанням будь-яких подій та умов, в тому числі невиконанням орендарем умов договору. Тому з урахуванням зазначених обставин, керуючись статтями 651, 627, 628, 638 ЦК України, статтею 31 Закону України «Про оренду землі», вимога позивача про визнання розірваними договорів оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сторони в договорі оренди землі передбачили можливість розірвання договору в односторонньому порядку. Сам факт відмови призводить до повного припинення зобов'язання, але це не позбавляє контрагента можливості оспорювати в суді обґрунтованість такої відмови на підставі загальних положень ЦК України про захист порушених прав (стаття 16 ЦК України). У разі незгоди орендаря на припинення правовідносин щодо договору оренди землі в односторонньому порядку, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту третього частини другої статті 16 ЦК України, тобто шляхом звернення до суду із вимогою про витребування земельної ділянки. Таким чином, обраний позивачем спосіб судового захисту порушення цивільного права чи цивільного інтересу - «вважати розірваним договір оренди землі»- не є ефективним.

1 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого суду - залишити в силі.

19 вересня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

27 жовтня 2016 року СТОВ ім. Енгельса подало заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

15 червня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних і кримінальних справ зазначену справу призначено до судового розгляду.

У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 мотивовано тим, що позивач звернулась до суду із позовом про визнання договорів оренди землі розірваними не для доведення правомірності відмови, а у зв'язку з тим, що має право на розірвання договорів в односторонньому порядку, яке відповідає чинному законодавству та умовам укладених договорів оренди землі, та яке не визнається відповідачем. Обраний нею спосіб захисту порушеного цивільного права чи цивільного інтересу - розірвання договір оренди землі - є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Крім того, судом незаконно вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь СТОВ ім. Енгельса на відшкодування судового збору 1 556 грн 29 коп, що не відповідає Закону України «Про судовий збір», оскільки ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, підлягала сплаті при поданні позовної заяви (1 102 грн. 40 коп. Ч 110% =1 212 грн. 64 коп.)

Заперечення на касаційну скаргу СТОВ ім. Енгельса мотивовано тим, що відповідно до пунктів 39 договорів оренди землі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Згідно статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Тобто, сам факт відмови призводить до повного припинення зобов'язання. У разі незгоди орендаря на припинення правовідносин щодо договору оренди землі в односторонньому порядку, таке право підлягає захисту, шляхом звернення до суду із вимогою про витребування земельної ділянки. Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 1 лютого та 8 червня 2010 року між ОСОБА_7 та СТОВ ім. Енгельса укладені договори оренди земельних ділянок площами 9,2674 га та 1,2833 га строком на 10 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_4 набула право власності на спірні земельні ділянки площами 9,2674 га та 1,2833 га на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 9 жовтня 2015 року.

1 березня 2016 року ОСОБА_4 надіслала СТОВ ім. Енгельсазаяви (повідомлення) про розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку, які були отримані відповідачем 4 березня 2016 року.

Відповідач листом відмовив ОСОБА_4 у поверненні належних їй земельних ділянок.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_8 зводяться до того, що вона обрала спосіб захисту порушеного права, який відповідає вимогам закону та умовам договорів оренди землі.

Доводи касаційної скарги колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з частиною третьою статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 651 ЦК України визначено підстави розірвання договору: розірвання договору у судовому порядку, розірвання договору за згодою сторін, розірвання договору у разі односторонньої відмови від нього.

За змістом положень статті 651 ЦК України одностороння відмова від договору в повному обсязі є одним із способів розірвання договору.

Пунктом 37 вищезазначених договорів оренди землі передбачено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі розірвання договору.

Відповідно до пунктів 39 договорів розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

Системне тлумачення положень зазначених вище норм матеріального права та положень договору дає підстави дійти висновку про те, що одностороння відмова від договору здійснюється без звернення до суду, отже в силу самого факта такої відмови договір вважається розірваний.

Таким чином, після отримання СТОВ ім. Енгельса заяв (повідомлень) про розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку, спірні договори оренди земельних ділянок від 1 лютого та 8 червня 2010 року, відповідно до пунктів 37, 39 договорів, статті 31 Закону України «Про оренду землі» та частини третьою статті 651 ЦК України, є розірваними.

Є непереконливими доводи касаційної скарги про те, що позивач звернулася до суду з вимогою «визнати розірваними договори оренди землі», а не «вважати розірваними», як зазначив апеляційний суд, оскільки за своїм змістом зазначені способи захисту є однаковими.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційний суд обґрунтовано вважав, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки сам факт односторонньої відмови позивача від договорів оренди земельних ділянок, згідно частини третьої статті 651 ЦК України, призводить до розірвання спірних договорів, а в разі незгоди відповідача на припинення правовідносин щодо договорів оренди землі в односторонньому порядку, таке право позивача підлягає захисту шляхом звернення до суду із позовом про витребування майна (земельних ділянок).

Разом з тим, апеляційний суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, дійшов неправильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь СТОВ ім. Енгельса судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 556 грн. 29 коп.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позову) ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позову) у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) ставка судового збору за подання апеляційної скарги складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить - 1378 грн.

Таким чином, ставка судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги, становила - 1 212 грн 64 коп. (1 378 грн Ч 0,4 Ч 2 Ч 110%).

Отже, судом апеляційної інстанції безпідставно стягнуто з ОСОБА_4 на користь СТОВ ім. Енгельса сплачений товариством судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 556 грн 29 коп.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат - зміні.

Керуючись статтями 400, 409-416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінити.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_4 на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса до 1 212 грн 64 коп.

В іншій частині рішення апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С.Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик