Справа № 404/7250/16-ц
Номер провадження 2/404/2143/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі :

головуючої - судді Панфілової А. В.,

при секретарі -Мосійчук А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 60842,88 грн. грн. В обґрунтування позову зазначено, що 16.09.2014 року укладено договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за яким було надано 600 $ - еквівалентно 7788,00 грн. по курсу НБУ. На момент займу 1$ рівнявся 12,98 грн.

Відповідачем особисто в присутності свідків було написано розписку, що борг, який відповідач брав на себе, він зобов'язується кожної неділі, починаючи з 23 вересня 2014р. повертати по 500 грн. від загальної суми заборгованості до повного погашення боргу.

Відповідач крім цього брав на себе зобов'язання у разі просрочення повернення частини боргу в установлений розпискою термін, виплачувати неустойку в розмірі 1% від залишку боргу за кожний день просрочки повернення боргу.

Першу частину боргу у сумі 500 грн. боржник повернув вчасно 23.09.2014р. Другу частину в сумі 2000грн. було повернуто лише 14.11.2014р., чим боржником було порушено своє зобов'язання закріплене в розписці. Згідно з розпискою та на підставі ст.549 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 1% за кожний день просрочки повернення боргу з суми залишку боргу(7.288грн.)

Починаючи з 23.09.2014р. боржник до 14.11.2014р. не виконував свої зобов'язання, погашати борг частинами. На підставі своєї розписки, боржник зобов'язаний за період просрочки повернення боргу з 24.09.2014р. по 13.11.2014р. сплатити неустойку-1% від залишку боргу.

На 24.09.2014р. сума тіла боргу склала 7288,00 грн., а сума пені 1% -72,88 грн. в день. Починаючи з 24.09.2014р. боржник повинен був крім 7288,00 грн (тіло боргу), сплатити ще додатково на підставі розписки суму неустойки за невиконання своїх грошових зобов'язань,ст.549ЦК України за період з 24.09.2014р. по 13.11.2014р.Сума неустойки складала за 51 день: 51дн.*72,88=3716грн.

Боржником 14.11.2014р. сплачено 2000,00 грн. в рахунок погашення частини неустойки по боргу, а тіло боргу залишилося без змін.

Починаючи з листопада 2014 року, боржник весь час обіцяв погасити борг з неустойкою,але крім обіцянок нічого не зробив.

Тільки 19.08.2016 року боржником було погашено частину неустойки по боргу у сумі 1000,00 грн.

На 19.08.2016р. - боржником було заборговано: тіло боргу у сумі 7288,00 грн., та неустойку за невиконання боргових зобов'язань з 14.11.2014р. по 19.08.2016р.-644дні х 7188грн = 46934,72грн.

На теперішній час боржник свої зобов'язання не виконує.

З 19.08.2016р. по 10.11.2016р. неустойка по боргу знову збільшилась ще на 6049.04грн. (83 дні х 72,88 грн. = 6049,04грн.)

Стверджується , що станом на 10.11.2016р. відповідач має заборгованість в сумі 60842,88 грн., яка складається тіло боргу -7288,00 грн., а залишок непогашених відсотків по неустойці 53554,88 грн..

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просить задовольнити позов.

Представник відповідача надав заперечення проти позову, з посиланням, що відповідно договору позики, який викладений в формі розписки від 16.09.2014року між позивачем та відповідачем по справі виникли боргові зобов'язання наступного змісту: ОСОБА_3 взяв в борг в сумі 600 Доларів США. Які зобов'язувався повернути рівними частинами еквівалентними 500грн. щонеділі. Повернення коштів в національній валюті було обумовлене тим фактом, що відповідач не мав можливості отримувати кошти в Доларах США, а обмеження встановленні Національним банком України на час укладення договору не давали можливості вільно та безперешкодно придбати Долари США. Умовами договору позики передбачено повернення коштів в гривні по курсу Долара США на дату повернення.

У випадку несвоєчасної сплати боргу договором передбачено неустойку в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення.

Через скрутний фінансовий стан та наслідки впливу економічної кризи відповідач не мав можливості в повному обсязі та своєчасно повернути кошти боргу проте сплатив частину коштів в наступних розмірах: 500гривень 23.09.2014року (зі слів позивача по справі); 2000гривень 14.11.2014року (зі слів позивача по справі); 1005гривень відповідно до банківської квитанції від 15.11.2016 року; 1000гривень відповідно до банківської квитанції від 19.08.2016року; 1005гривень відповідно до банківської квитанції від 04.02.2017року. Позивач, продовжуючи отримувати від позивача грошові кошти не повідомляв про це суд. Також, позивач, достовірно знаючи, що з 2015року і до даного часу відповідач знаходиться на військовій службі в збройних силах України і не проживає за місцем реєстрації не повідомив про даний факт ні суд ні про наявність справи в суді відповідача, хоч і підтримував з ним телефонний контакт.

Всі кошти отримані позивачем після 14.11.2014року позивач відносить до погашення не тіла боргу, а нарахованої ним неустойки, що не передбачено умовами договору. Звідси і проведений ним розрахунок, який рахується ним за основу.

Тіло кредиту на час винесення рішення судом становить не 7288,00грн., а 4278,00грн. відповідно до даної суми повинна нараховуватися і неустойка.

Стверджується, що позивач неправомірно застосовує положення статті 549 ЦК України, щодо нарахування та стягнення пені в розмірі 1% за кожен день прострочення, розраховуючи її з суми боргу в 7288,00грн.

Крім того, зобов'язанням не визначено чи являється 1% за кожен день прострочення.

Разом з тим, існує й обставина, яка перешкоджала відповідачу вчасно та в повній мірі виконати свої зобов'язання за договором позики, яка по своїй суті непереборності та невідворотності негативно вплинула на можливість виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до наказу № 52 від 04.03.2015року ОСОБА_3 мобілізовано до лав Збройних сил України, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення боргу в сумі 4278 грн.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у договірних правовідносинах, а саме щодо укладення договору позики коштів, що підтверджується розпискою б/н від 16.09.2014 року (а. с. 37-а оригінал).

Згідно позову станом на 10.11.2016р. відповідач має заборгованість в сумі 60842,88 грн., яка складається тіло боргу -7288,00 грн., а залишок непогашених відсотків по неустойці 53554,88 грн..

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач належним чином і в повному обсязі виконав власні зобов'язання за договором позики, що підтверджується власним підписом відповідача.

Згідно позиції, що висловлена в постанові Верховного суду України письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13).

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки відповідачем не виконуються взяті на себе зобовязання, відповідно до умов укладеного договору позики , враховуючи факт часткового визнання позову відповідачем , стягненню з останнього на користь позивача підлягає 4278грн. боргу.

При цьому , суд враховує, що для сторін не є спірною сума боргу яка існувала по тілу кредиту в розмірі 7288грн. Оскільки між сторонами не було укладеного письмового договору з визначенням , щодо черговості погашення платежів , суми коштів , які поверталися відповідачем, а саме 500 гривень 23.09.2014року (зі слів позивача по справі); 2000гривень 14.11.2014року (зі слів позивача по справі); 1005гривень відповідно до банківської квитанції від 15.11.2016 року; 1000гривень відповідно до банківської квитанції від 19.08.2016року; 1005гривень відповідно до банківської квитанції від 04.02.2017року зараховуються судом в рахунок погашення боргу по тілу позики. Таким чином, заборгованість по договору складає 1778грн.

Але враховуючи факт визнання боргу відповідачем на суму 4278грн., саме в такому розмірі , суд стягує заборгованість по договору позики.

При цьому, з тексту розписки не можна встановити як істотну умову договору позики , щодо стягнення 1%, як відсотків за користування позикою, чи як пеня за неналежне виконання зобовязання. Позивач дане зазначення в розписці трактує як неустойку ( пеню) за несвоєчасне виконання зобовязання, тому в частині стягнення неустойки ( пені), суд дійшов висновку щодо відмови, оскільки стаття 550ЦК України визначає підстави виникнення права на неустойку, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Частина 3 статті 551 ЦК України предмет неустойки визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 617 ЦК України підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання: особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В даному випадку мобілізація відповідача до ЗСУ являється непереборною силою, яка негативно вплинула на можливість відповідача виконати грошові зобов'язання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що визначено частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи вищевикладене , вимоги позивача підлягають задоволенню лише в розмірі4278грн. заборгованості.

Згідно ст.134-142 ЦПК України суд стягує ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 42,78 грн. В іншій частині судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 256, 267, 525,526,551,617, 1046,1049 ЦК України, ст. ст.134-142,223,226, 265-268ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 4278грн. заборгованості.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 42,78 грн. В іншій частині судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда