Ухвала

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 601/1992/16-ц

провадження № 61-15705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року у складі судді Варневич Л. Б. та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Ходоровського М. В., Загорського О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору та стягнення грошових коштів.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано кредитний договір від 22 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», недійсним.

Застосовано наслідки недійсності правочину, які передбачені частиною першою статті 216 ЦК України.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 4 325 грн 33 коп. у рахунок відшкодування безпідставно списаних ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів з картки для отримання соціальних виплат - одноразової державної соціальної допомоги при народження дитини та інших соціальних допомог на дітей картковий рахунок № НОМЕР_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Кременецького районного суду від 24 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення витрат на правову допомогу скасовано.

Прийнято в цій частині постанову, якою у позові ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору від 22 лютого 2011 року, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення 3 000 грн витрат на правову допомогу відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 4 325 грн 33 коп й ухвалити нове рішення, яким направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року було відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду суддею-доповідачем було виявлено, що провадження за касаційною скаргою було відкрито помилково, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження та про відмову у його відкритті.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 4 325 грн 33 коп., яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*500=881 000).

Крім того, заявлена вимога немайнового характеру про визнання недійсним кредитного договору.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк