Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 465/2933/17-ц

провадження № 61- 186св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Комунальна міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги

м. Львів,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області наухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у складі судді Мартинишин М. О. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської радизвернувся досуду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок кримінального правопорушення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у першому травматологічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Львів у зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним у якій визнано ОСОБА_2 Згідно листа Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги загальна сума коштів, затрачених на лікування потерпілої, становить 9 357,52 грн, які прокурор просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 щодо залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 207 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що при зверненні до суду з цим позовом прокурор повинен був обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, а саме довести, що Львівська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави та вказати, у чому саме полягає порушення прав держави, що не було зроблено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, виходив з того, що прокурор, звернувшись до суду позовом про відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, не вказав підстави для такого представництва, зокрема не подано належні та допустимі докази про те, що Львівська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність залишення позову без розгляду на цій стадії, врахувавши роз'яснення Верховного Суду України, надані у абзаці 2 та 3 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

У січні 2018 року заступник прокурора Львівської області подавдо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Крім того, суди не врахували, що відповідно до Конституції України представництво інтересів держави в особі органів державної влади здійснює прокурор, який самостійно визначає підстави представництва і такі мотиви наведено.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвали судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, статтями 23, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», частинами першою та другою статті 45 ЦПК 2004 року, відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року

№ 3-рп/99 у справі про офіційне тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Статтею 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Проте суди не звернули уваги на те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, представляє інтереси держави України, а не інтереси Львівської міської ради, яка лише виконує у певних правовідносинах функції держави.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 46 ЦПК України 2004 року відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Проте суди на наведене уваги не звернули і дійшли помилкового висновку про те, що позов підлягає залишенню без розгляду у зв'язку із відсутністю доказів щодо делегування прокурору Львівською міською радою представництва її інтересів у суді.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободтаке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Отже, суди на зазначені положення закону уваги не звернули, усупереч наведеним вимогам закону доводи прокурора не перевірили та дійшли передчасного висновку про залишення позову без розгляду.

Крім того, у разі відсутності у позовній заяві прокурора зазначення підстав для звернення до суду (частина сьома статті 119 ЦПК України 2004 року), то зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху згідно зі статтею 121 ЦПК України 2004 року, а не для залишення без розгляду.

За таких обставин постановлені у справі ухвали не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк