АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2018 року

м.Харків

справа № 628/1337/17

провадження № 22-ц/790/1638/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в будинок та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення користування житловим будинком за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року, постановлене під головуванням судді Литвинова А.В., в залі суду в місті Куп'янську Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні частиною житлового будинку АДРЕСА_1.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням уточнень, просила встановити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1, а саме: виділити їй у користування приміщення кухні, яке переобладнане під жилу кімнату №1-3 та жилу кімнату №1-6, загальною площею 24,4 кв.м.; виділити ОСОБА_1 у користування жилу кімнату №1-4 та жилу кімнату №1-5 загальною площею 25.1 кв.м.; інші приміщення залишити в загальному користуванні. Зобов'язати ОСОБА_1 здійснювати розпорядження своєю часткою житлового будинку АДРЕСА_2 що є спільною сумісною власністю, за згодою ОСОБА_2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 280 грн.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Усунено перешкоди у користуванні житловим приміщенням ОСОБА_1 шляхом вселення в квартиру за адресою: Харківська область, АДРЕСА_3. Зустрічний позовом ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено порядок користування спірним житловим будинком. Виділено ОСОБА_2 в користування приміщення кухні, яке переобладнане під жилу кімнату, за технічним паспортом №1-3 та жилу кімнату за технічним паспортом №1-6, загальною площею 24.4 кв.м. Виділено ОСОБА_1 у користування жилу кімнату за технічним паспортом №1-4 та жилу кімнату за технічним паспортом №1-5 загальною площею 25.1 кв.м. Інші приміщення, а саме веранда, кухня, сіни, санвузол - залишено у загальному користуванні. У задоволенні решті вимог за зустрічним позовом відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду. Рішення суду в частині зустрічних позовних вимог - змінити, задовольнивши зустрічний позов у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 200 грн.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, оскільки її позов не відповідає вимогам процесуального закону. Тоді як зустрічний позов, на її думку, підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме: вимоги про зобов'язання ОСОБА_1 здійснювати розпорядження своєю часткою житлового будинку, що є спільною сумісною власністю, за згодою ОСОБА_2.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22.12.2017 року - без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367, ч.2 ст. 369 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_4 є об'єктом права спільної часткової власності. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18.05.2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (25-27). Інші ? частина вказаного будинку належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (38-39).

Домовленість про порядок володіння та користування житловим будинком АДРЕСА_4 між сторонами відсутня.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 не допускає її до спірного будинку, не дає їй ключі від нього, у зв'язку з чим вона позбавлена права користування своєю власністю.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Наявність перешкод для ОСОБА_1 у користуванні спірним будинком встановлена у судовому засіданні.

Тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону. І доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Зустрічний позов ОСОБА_2 в частині встановлення порядку користування будинком задоволено і рішення суду в цій частині не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення в частині відмови у задоволенні її вимог за зустрічним позовом щодо зобов'язання ОСОБА_1 здійснювати розпорядження своєю часткою житлового будинку АДРЕСА_2 що є спільною сумісною власністю, за згодою ОСОБА_2.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, ОСОБА_2 посилалась на те, що співвласник квартири не може без згоди всіх співвласників вселяти до себе інших осіб - навіть за наявності визначеного порядку користування цією квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За загальним правилом розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Разом з тим, за правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином, зобов'язання ОСОБА_1 здійснювати розпорядження своєю часткою спірного житлового будинку щодо вселення інших осіб, в тому числі членів своєї сім'ї, за згодою ОСОБА_2 є порушенням права власності ОСОБА_1.

Крім того, статтею 361 ЦК України передбачено, що власник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 379, 381, 382, 383, 384, п. 9 Перехідних Положень ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

С.С. Кругова