Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 235/6856/15-ц

провадження № 61-13012 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Трієст-Дон», товариство з обмеженою відповідальністю «Омега-Сервіс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Печерського районного суду м. Києва у складі судді Москаленко К. О. від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Панченка М. М., Борисової О. В., Ратнікової В. М. від 16 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Трієст-Дон» (далі - ТОВ «Трієст-Дон»), товариство з обмеженою відповідальністю «Омега-Сервіс» (далі - ТОВ «Омега-Сервіс»), про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовну заяву мотивовано тим, що 02 серпня 2011 року банк та ТОВ «Трієст-Дон» і ТОВ «Омега-Сервіс» уклали Генеральну кредитну угоду із подальшими змінами до неї, відповідно до якої банк проводить кредитні операції в межах ліміту, який не може перевищувати 50 млн грн, на підставі та з урахуванням умов кредитного договору, укладеного в рамках цієї угоди, із встановленням строку користування кредитом до 01 серпня 2016 року. Процентна ставка визначається у кредитному договорі за згодою сторін відповідно до статті 6 Генеральної угоди.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань позичальників, 02 серпня 2011 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати з позичальниками в рамках вказаної Генеральної угоди, за їх кредитними боргами.

Вказував, що в рамках вказаної Генеральної угоди було укладено три кредитні договори. Так, 02 квітня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та

ТОВ «Омега-Сервіс» укладено кредитний договір № 5113К1 з лімітом кредитування у розмірі 15 010 000 грн під 20% річних на термін до 01 квітня 2014 року. Цього ж дня між ПАТ «Укрексімбанк» та

ТОВ «Трієст-Дон» укладено кредитний договір № 5113К2 з лімітом кредитування у розмірі 19 180 000 грн під 20% річних на термін до 01 квітня 2014 року. Крім того, 17 січня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Трієст-Дон» укладено кредитний договір № 5113У1 у формі овердрафту з лімітом у розмірі 3 720 000 грн під 20% річних на термін до 16 січня

2014 року.

Посилаючись на неналежне виконання позичальниками своїх зобов'язань за вказаними кредитними договором, внаслідок чого станом на 23 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 20 108 585 грн 63 коп., банк просив стягнути цю заборгованість із відповідача, як поручителя позичальників.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрексімбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до поручителя поза межами шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки позичальники останні платежі на погашення заборгованості здійснили 26 вересня 2013 року, а тому у позивача виникло право вимагати дострокового повернення заборгованості з наступного місяця після внесення платежів, тобто з 27 жовтня 2013 року, однак позивач звернувся до суду із позовом до поручителя лише 20 серпня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» відхилено, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із пропуску банком шестимісячного строку звернення до поручителя із вимогами, оскільки строк кредитних договорів закінчився

01 квітня 2014 року, то саме з цієї дати банк повинен був звернутися до суду із вимогами до поручителя протягом строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, проте позов був поданий лише 20 серпня 2015 року, у зв'язку із чим порука ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрексімбанк» припинилася.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрексімбанк» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що сторони договору поруки домовилися, що строк дії цього договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання, а оскільки зобов'язання за кредитними договорами позичальниками не виконані, то підстави для застосування частини четвертої статті 559 ЦК України відсутні. Крім того, надіславши

09 квітня 2014 року на адресу поручителя вимогу про погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами, банк не пропустив строк, встановлений зазначеною статтею ЦК України.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 02 серпня 2011 року ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Трієст-Дон» і ТОВ «Омега-Сервіс» уклали Генеральну кредитну угоду із подальшими змінами до неї, відповідно до якої банк проводить кредитні операції в межах ліміту, який не може перевищувати

50 млн грн, на підставі та з урахуванням умов кредитного договору, укладеного в рамках цієї угоди, із встановленням строку користування кредитом до 01 серпня 2016 року. Процентна ставка визначається у кредитному договорі за згодою сторін відповідно до статті 6 Генеральної угоди.

Відповідно до підпункту 4.5.1. пункту 4.5. Генеральної кредитної угоди сторони домовилися, що загальний ліміт заборгованості за цією угодою поширюється на кредитні договори, укладені до моменту набуття чинності Генеральною угодою, та є такими, що діятимуть у рамках Генеральної угоди і є відповідними додатками до Генеральної угоди згідно з додатком 1 до Генеральної угоди, а також на всі кредитні договори, які будуть укладені в рамках Генеральної угоди протягом її дії.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань позичальників в рамках Генеральної угоди, 02 серпня 2011 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати з позичальниками за їх кредитними боргами в рамках вказаної Генеральної угоди.

Судами установлено, що в рамках вказаної Генеральної угоди було укладено три кредитні договори.

Так, 17 січня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Трієст-Дон» укладено кредитний договір № 5113У1 у формі овердрафту з лімітом у розмірі 3 720 000 грн під 20% річних на термін до 16 січня

2014 року

02 квітня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та

ТОВ «Омега-Сервіс» укладено кредитний договір № 5113К1 з лімітом кредитування у розмірі 15 010 000 грн під 20% річних на термін до 01 квітня 2014 року.

Крім того, 02 квітня 2013 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Трієст-Дон» укладено кредитний договір № 5113К2 з лімітом кредитування у розмірі

19 180 000 грн під 20% річних на термін до 01 квітня 2014 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку, у зв'язку із неналежним виконанням позичальниками зобов'язань за вказаним кредитними договорами, утворилась заборгованість, яка станом на 23 червня 2015 року становила у загальному розмірі 20 108 585 грн 63 коп.

У зв'язку із невиконанням позичальниками умов кредитних договорів, у них перед банком станом на 23 червня 2015 року утворилася заборгованість:

за кредитним договором від 17 січня 2013 року № 5113У1 у розмірі

4 716 068 грн 28 коп. із яких: 3 551 045 грн 34 коп. - прострочена заборгованість за основним боргом; 777 284 грн 36 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 267 512 грн 08 коп. - пеня за прострочену заборгованість за основним боргом; 120 226 грн 50 коп. - пеня за прострочену заборгованість за процентами;

за кредитним договором від 02 квітня 2013 року № 5113К1 у розмірі 21 929 487 грн 58 коп., з яких: 15 010 000 грн - прострочена заборгованість за основним боргом; 4 727 205 грн 72 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 115 276 грн 80 коп. - прострочена заборгованість з комісії за управління; 1 428 451 грн 67 коп. - пеня на прострочену заборгованість за основним боргом; 636 215 грн 67 коп. - пеня на прострочену заборгованість за процентами; 12 337 грн 72 коп. - пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління;

за кредитним договором 02 квітня 2013 року № 5113К2 у розмірі

27 867 610 грн 28 коп., яка складається із: 19 180 000 грн - прострочена заборгованість за основним боргом; 5 875 712 грн 71 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 162 646 грн 40 коп. - прострочена заборгованість з комісії за управління; 1 825 296 грн 67 коп. - пеня на прострочену заборгованість за основним боргом; 806 959 грн 10 коп. - пеня на прострочену заборгованість за процентами; 16 995 грн 40 коп. - пеня на прострочену заборгованість з комісії за управління.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору (пункт 7.4) про його дію до повного виконання основного зобов'язання, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та чистині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі від 17 січня 2013 року № 5113У1 строк повного погашення кредиту є 16 січня 2014 року, а у кредитних договорах

від 02 квітня 2013 року за № № 5113К1, 5113К2 таким строком є 01 квітня 2014 року.

За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_4 з 17 січня до 17 липня 2014 року за кредитним договором

№ 5113У1 та з 02 квітня до 02 жовтня 2014 року за кредитними договорами № № 5113К1, 5113К2.

Проте, позов до суду із вимогами до поручителя ПАТ «Укрексімбанк» пред'явив лише 20 серпня 2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України

Таким чином, установивши вказані вище обставини, повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну правову оцінку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_4 за кредитними договорами від 17 січня 2013 року

№ 5113У1, та від 02 квітня 2013 року за № № 5113К1, 5113К2, укладеними між ПАТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Трієст-Дон» і ТОВ «Омега-Сервіс».

Доводи касаційної скарги про те, що порука діє до повного виконання основного зобов'язання, а тому суди дійшли помилкового висновку про її припинення є необґрунтованими, оскільки така умова договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та чистині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 17 вересня 2014 року у справі

№ 6-6цс14).

Доводи касаційної скарги про те, що банк 09 квітня 2014 року надсилав на адресу поручителя вимогу про погашення заборгованості за кредитними договорами, що свідчить про дотримання ним шестимісячного строку, встановленого вказаною нормою ЦК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки пред'явленнямвимоги до поручителя у розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України є пред'явленнядо нього позову(правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-125цс14).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта