Справа №:755/5027/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Галагана В.І.,

за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяна Іванівна, на постанову старшого державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду 02 квітня 2018 року із скаргою, в якій просить поновити строк для подання даної скарги, за наслідками розгляду якої зобов'язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т.І. невідкладно відкликати з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 24.02.2018 року як таку, що направлена для виконання передчасно; задовольнити скаргу та визнати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т.І. від 24.02.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - незаконною.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що 27.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/10107/14-ц видано виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі 900,00 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 24.02.2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Терещук Т.І. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, якою відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон до погашення заборгованості із сплати аліментів у сумі 45 450,00 грн. Заявник не оспорює факт наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів, яка утворилась у зв'язку із відсутністю постійного місця роботи та заробітку, однак вважає, що вказана постанова державного виконавця від 24.02.2018 року є незаконною, оскільки заявник не ухиляється від сплати аліментів на утримання своєї дитини, наразі має постійну роботу за кордоном та отримує регулярно заробітну плату, тому почав сплачувати і може виплачувати у подальшому аліменти та виконувати в повному обсязі покладені на заявника рішенням суду обов'язки. Разом з тим, обмеження заявника у праві виїзду за кордон з метою подальшої роботи та отримання заробітної плати, заявник втратить своє робоче місце, що призведе до складнощів у виплаті аліментних зобов'язань. Таким чином, на думку заявника, діями державного виконавця окрім позбавлення заявника конституційних прав вільного переміщення та отримання заробітної плати, фактично унеможливлено виконання заявником його обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дитини, що є підставою звернення заявника з даною скаргою в судовому порядку.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої скаргу підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Т.І., яка також діє як представник в інтересах заінтересованої особи Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явилась, однак надала до суду пояснення по суті скарги, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, вказуючи на те, що державним виконавцем проведено всі можливі виконавчі дії, однак заборгованість боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів не погашена та станом на 15.02.2018 року становить 45 450,00 грн., тому державний виконавець була вимушена 24.02.2018 року винести постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. (а.с. 37-41)

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила.

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, ураховуючи клопотання заявника ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на постанову державного виконавця від 24.02.2018 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд визнає таке клопотання обґрунтованим, з огляду на те, що процесуальний строк звернення до суду із скаргою пропущено заявником у зв'язку із його перебуванням за кордоном (а.с. 11; 12), що є поважною причиною пропуску такого строку, який підлягає до поновлення та є підставою розгляду скарги заявника по суті його вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року розірвано шлюб, укладений 07 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1986; стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 900 (дев'ятсот) грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 229,41грн. В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення підлягало негайному виконанню.

На підставі виконавчого листа № 755/10107/14-ц від 27.10.2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 49114104 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 900 (дев'ятсот) грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному громадянину право заробляти собі на життя працею та отримувати за це винагороду у вигляді заробітної плати, не нижчої від визначеної законом.

22.08.2017 року між ЗАТ «Expo Ariva» (Ёнишкис, вулиця Рожю, 3) Литовська Республіка та ОСОБА_1 укладено тимчасовий Трудовий договір № 64, строком дії з 21.08.2017 року по 20.08.2018 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду бетонника із місячною заробітною платнею 550 Євро. (а.с. 13-14)

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п'ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»)

24.02.2018 року постановою старшого державного виконавця Дніпровського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Терещук Т.І. встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 код НОМЕР_1, за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанова державного виконавця від 24.02.2018 року мотивована тим, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно довідки-розрахунку від 12.02.2018 року за період з 12.12.2013 року по 12.02.2018 року становить 45 450,00 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. (а.с. 8)

24.02.2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Терещук Т.І. постанову від 24.02.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України направлено до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання. (а.с. 7)

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з'ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв'язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним в узагальненні судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року).

Отже, право державного виконавця на встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Обґрунтовуючи вимоги за поданою скаргою, заявник вказує на порушення старшим державним виконавцем його конституційних прав щодо свободи пересування та права на працевлаштування, вказуючи на те, що встановлення державним виконавцемтимчасового обмеження заявника у праві виїзду за межі України, позбавляє останнього його офіційного місця роботи за кордоном та отримання заробітної плати, яка є офіційним джерелом доходу заявника, в межах якого останнім здійснюється виплата аліментних зобов'язань.

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 щодо визнання постанови старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т.І. від 24.02.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України неправомірною, - оскільки судом встановлено, що заявник як боржник за виконавчим провадженням про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, є офіційно працевлаштованим та має робоче місце за межами України, а саме: на території Литовської Республіки, де отримує щомісячну заробітну плату, яка є джерелом доходу заявника, в тому числі є джерелом виконання заявником аліментних зобов'язань, які останнім частково здійснено (а.с. 15), тому обмеження заявника у праві виїзду за межі України порушить право заявника на працевлаштування та отримання заробітної плати, тому таке обмеження не можна вважати виправданим та таким, що дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

При цьому, дії державного виконавця щодо встановлення місця проживання боржника, розшуку майна боржника не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов'язань. Вказані дії проводяться державним виконавцем незалежно від ухилення чи не ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, та судом ураховано, що окрім постанови від 24.02.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, як крайнього заходу, державним виконавцем 24.02.2018 року винесено також постанови щодо встановлення заявнику інших тимчасових обмежень, які передбачено ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому не встановила достатній вплив таких обмежень на виконання аліментних зобов'язань.

Крім того, суд визнає обґрунтованою вимогу заявника про зобов'язання старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т.І. невідкладно відкликати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 24.02.2018 року як таку, що направлена для виконання передчасно, - оскільки судом встановлено, що постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України державним виконавцем направлено до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання - 24.02.2018 року, тобто в день її винесення, не урахувавши десятиденного строку на оскарження вказаної постанови, встановленого ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяна Іванівна, на постанову старшого державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - є обґрунтованою та підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 33, 43, 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяна Іванівна, на постанову старшого державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т.І. від 24.02.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, - визнати неправомірною.

Зобов'язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Т.І. невідкладно відкликати з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 24.02.2018 року як таку, що направлена для виконання передчасно.

Зобов'язати керівника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомити суд і заявника про виконання даної ухвали суду не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 травня 2018 року.

С у д д я :