Справа № 297/868/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 26 липня 2018 року (головуючий суддя Гецко Ю.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

26.04.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд до ДП «Берегівське лісове господарство» із позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначив, що 03.04.2018 на підставі наказу № 30-к від 03.04.2018 його було звільнено з посади головного інженера Державного підприємства «Берегівський лісове господарство» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Підставою для звільнення був наказ № 198 від 26.09.2017 «Про зміну організаційної структури скорочення чисельності та штату працівників ДП «Берегівський лісгосп».

Вказував, що звільнення вважає незаконним, оскільки звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України можливе у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а не у випадку змін організаційної структури, про що зазначено у наказі № 198 від 26.09.2017; у наказі про звільнення мало б бути посилання на наказ Голови Держлісагентства, який на погляд позивача, вправі скорочувати чисельність або штат працівників; позивач не був присутній на засіданні профспілкового комітету; профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача не із Державного підприємства «Берегівське лісове господарство», а із ДП «Берегівське ЛГ», що не є скороченою назвою цього підприємства; питання скорочення штату та чисельності працівників було не доцільним і не правомірним; підстав для скорочення чисельності та штату працівників підприємства не було, таке є порушенням гарантій працівників та трудового законодавства; позивачу не було запропоновано іншу робот на тому ж підприємстві; не його переважного права на залишення на роботі.

Просив суд: - визнати недійсними наказ № 198 від 26.09.2017, наказ № 30-к від 03.04.2018; - поновити його на посаді головного інженера ДП «Берегівське лісове господарство»; - стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; - стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 200 000 грн.

Рішенням Берегівського районного суду від 26 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві. Крім того, апелянт вважає, що рішення місцевого суду є дискримінаційним рішенням по відн6ошенню до позивача за захищеною ознакою - віку.

У відзиві на апеляційну скаргу, яка підписана директором ДП «Берегівське лісове господарство», відповідач просить рішення суду залишити без змін.

Апелянт та його представник в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, по що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.165-166 т. 2). Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зважаючи на те, що доводи апелянта викладені у його позовній заяві та у апеляційній скарзі, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта та його представника.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що правом визначати організаційну структуру підприємства, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис наділений директор відповідача за погодженням з Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, і штатний розпис, який вводився в дію з 28.12.2017 був погоджений Управлінням та затверджений директором. Також суд вважав, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог закону.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.04.2015 працював на посаді головного інженера (а.с.125 т.1). При цьому, посада головного інженера на підприємстві була введена до штатного розпису 01.04.2015 (а.с.148, т. 1). З часу створення підприємства (з 05.07.1995) у штаті підприємства така посада була відсутня (а.с.145 т.1 ).

На підставі наказу № 30-к від 03.04.2018 ОСОБА_1 03.04.2018 було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.193 т. 1). Підставою для звільнення був Наказ № 198 від 26.09.2017 «Про зміну організаційної структури скорочення чисельності та штату працівників ДП «Берегівський лісгосп».

03.04.2018 з позивачем проведено повний розрахунок за фактично відпрацьований робочий час, виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки та виплачено вихідну допомогу у відповідності з вимогами статей 44, 47 та 116 Кодексу законів про працю України. Також 03.04.2018 позивачу вручено належним чином оформлену трудову книжку під розписку. На вимогу позивача 04.04.2018 йому було вручено копію наказу від 03.04.2018 р. № 30-к з додатками.

Позивач вважає Наказ № 198 від 26.09.2017 «Про зміну організаційної структури скорочення чисельності та штату працівників ДП «Берегівський лісгосп» - незаконним.

Згідно цього наказу, з 27 грудня 2017 року, з метою упорядкування організаційної структури, оптимізації чисельності та штату, забезпечення більш ефективного виконання функціональних обов'язків працівників підприємства, відповідно зі змінами, внесеними до штатного розпису, затвердженого Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, скорочено і виведено зі штатного розпису підприємства, зокрема, посада головного інженера (а.с.144 т. 1).

27 вересня 2017 року головного інженера ДП «Берегівський лісгосп» ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України «27 грудня 2017 року». У попередженні також зазначено, що вакантна посада, яку він може обіймати за його професією, спеціальністю та виходячи з попереднього досвіду роботи, на підприємстві відсутня (а.с.192 т. 1).

Скорочення чисельності або штату працівників є одним із різновидів змін в організації виробництва і праці.

Частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Державне підприємство «Берегівське лісове господарство» діє на підставі Статуту. Виходячи з положень ч. 3 ст. 64 ГК України та положень Статуту відповідача (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правом визначати організаційну структуру підприємства, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис наділений саме директор, за погодженням з Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Листом від 21.09.2017 директором відповідача Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства було направлено штатний розпис, який пропонувалось ввести з 28.12.2017, і штатний розпис, був погоджений Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства 21.09.2017 (а.с.143 т. 1).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 (справа №519/160/16-ц) та від 06.02.2018 (справа №696/985/15-ц), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов'язаний тільки з'ясувати наявність підстав для звільнення.

Таким чином, така підстава розірвання трудового договору, як скорочення чисельності або штату, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією, передбачена КЗпП України, і ОСОБА_1 було звільнено саме у зв'язку зі скороченням чисельності та штату, яке проводилось з метою упорядкування організаційної структури, оптимізації чисельності та штату, забезпечення більш ефективного виконання функціональних обов'язків працівників підприємства.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно вважав, що підстав для визнання недійсним наказу № 198 від 26.09.2017 «Про зміну організаційної структури скорочення чисельності та штату працівників ДП «Берегівський лісгосп» - немає.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності до ч. ч. 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Матеріалами справи стверджується, що 20.11.2017 директором було внесено подання до профспілкового комітету ДП «Берегівське ЛГ» про надання згоди на звільнення головного інженера ОСОБА_1, на що профспілковим комітетом було надано згоду (а.с.103 т. 1). Дане питання було обговорено на засіданні профспілкового комітету 27.11.2017, на якому був присутній та виступав і ОСОБА_1, і більшістю голосів було прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників (а.с.104-109 т. 1).

Як зазначено у попередженні ОСОБА_1 про наступне звільнення, вакантна посада, яку він може обіймати за його професією, спеціальністю та виходячи з попереднього досвіду роботи, на підприємстві відсутня.

Не було вакантних посад на підприємстві і станом на 20.11.2017 (а.с.208-209 т. 1).

При звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню.

У даній справі встановлено, що у штатному розписі відповідача була лише одна посада головного інженера, яка була скорочена та виведена із штатного розпису. Відтак у ДП «Берегівське лісове господарство» не було працівників, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу як ОСОБА_1, тому й не було кола працівників, серед яких можна було визначати осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівників, які не мають таких переваг.

На час скорочення посади головного інженера інші посади у відповідача вакантними не були. Відтак, позивачу не пропонувалось переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві.

Також з матеріалів справи вбачається, що з 27 грудня 2017 року по 30 березня 2018 року позивач хворів, що стверджується листками непрацездатності (а.с.42-46). Стати до роботи було визначено 31 березня (а.с.45). Відтак, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, яка не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, позивача було звільнено з роботи після виходу на роботу - 03.04.2018.

Таким чином, встановлено, що у відповідача відбулося скорочення посад та було виведено із штатного розпису посаду головного інженера; роботодавець не мав можливості перевести ОСОБА_1 на іншу роботу на тому ж підприємстві, оскільки інша робота за відповідною професією чи спеціальністю в організації була відсутня; у відповідача не було працівників, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу як ОСОБА_1, тому й не було кола працівників, серед яких модна було визначати осіб, які мають переважне право на залишення на роботі; позивача було персонально, своєчасно, попереджено про наступне його вивільнення та отримано згоду профспілкового комітету на таке звільнення; звільнення позивача було проведено після завершення ним лікування.

Зважаючи на обставини справи, ознак дискримінації за віком при звільненні позивача з роботи апеляційним судом встановлено не було.

Таким чином, позивач не довів незаконності звільнення, а отже суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні його позову.

Зазначення судом, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з оскарженням Наказу № 198 від 26.09.2017, не впливає на правильність рішення, оскільки суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення цієї вимоги позивача через безпідставність такої матеріально-правової вимоги.

Оскільки підстав для поновлення позивача на роботі немає, судом також правомірно відмовлено у задоволенні його позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Берегівського районного суду від 26 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуюча:

Судді: