Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2047/15-ц

2/330/1/2018

"17" травня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого Гусарової В.В., при секретарі Колєдаєвої Л,І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом цивільну справу за позовом уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ОСОБА_1 кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_1 кредит» про визнання недійсним договору поруки та зустрічного позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_1 кредит», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки недійсним та зустрічного позову третьої особи ОСОБА_4 до ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит», ОСОБА_2, третя особа із самостійними вимогами: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненими та визнання поруки такою, що припинена.

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи тим, що 28.09.2012 року між публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Кредит» (далі - ОСОБА_1 та/або Кредитор) та ОСОБА_4 (далі - Позичальник ) укладено Договір № VІР-2747 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками (далі - Кредитний договір).

Згідно п.1.1. - 1.6. Кредитного договору, ОСОБА_1 відкриває Позичальнику картковий рахунок в національній валюті, надає йому у користування платіжну картку та виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами цього ОСОБА_5 і Порядку здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток. Банк надає Позичальнику право скористатись овердрафтом у вигляді кредитної лінії без встановлення строку погашення траншами по картковому рахунку. Сторони домовились, що овердрафт становить 100000, 00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 28.09.2013 року та сплатою процентів в розмірі - 36,00 % річних.

Згідно із ОСОБА_5 про внесення змін № 1 від 22.07.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до

23.07.2014 року - 340000,00 грн., відповідно до ОСОБА_5 про внесення змін від 29.05.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до 28.05.2015 року - 380 000,00 грн. та відповідно до ОСОБА_5 про внесення змін від 26.12.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.5., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до 25.12.2015 року - 480000,00 грн. та сплатою процентів в розмірі - 30,00 % річних. Банком виконано свої зобов'язання за Кредитним договором - надано Позичальнику пластикову картку та видано кредит, що підтверджується виписками з рахунку Позичальника, розпискою про отримання платіжної картки.

Відповідно до п.1.7. Кредитного договору проценти за користування овердрафтом нараховуються виходячи із фактичної заборгованості Клієнта перед Банком за фактичну кількість днів користування Овердрафтом.

Згідно п.1.8. Кредитного договору проценти за користування овердрафтом за поточний місяць нараховуються та сплачуються щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, при цьому згідно п.1.9. Позичальник доручає Банку самостійно списувати з карткового рахунку суму нарахованих процентів при відсутності коштів на рахунку сума використаного овердрафту автоматично збільшується на суму нарахованих процентів.

Згідно п.1.10. Кредитного договору, Відповідач самостійно слідкує за коштами на картковому рахунку та не допускає виникнення надлімітних сум. В разі непогашення в строк овердрафту сума заборгованості вважається простроченою та стає надлімітною сумою. У разі виникнення надлімітної суми на неї нараховуються проценти у розмірі 60% річних.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Позичальником не виконуються умови Кредитного договору - не повертається заборгованість за Кредитним договором.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, станом на 01.08.2015 року загальна заборгованість Позичальника перед Банком становить 944 492,65 грн. (дев'ятсот сорок чотири тисячі чотириста дев'яносто дві гривні 65 копійок), з яких:

Заборгованість за кредитом становить - 580 653,03 грн. (п'ятсот вісімдесят тисяч шістсот п'ятдесят три гривні 03 копійки);

Заборгованість за процентами становить - 46285,71 грн. (сорок шість тисяч двісті вісімдесят п'ять гривень 71 копійка);

3% річних від простроченої суми кредиту - 29 042,61 грн. (двадцять дев'ять тисяч сорок дві гривні 61 копійка);

Індекс інфляції за час прострочки по кредиту - 288 511,30 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч п'ятсот одинадцять гривень ЗО копійок).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком, Позичальником та ОСОБА_2 28.09.2012 року було укладено Договір поруки №04-11720/1-4 ( номер договору як зазначено у позові), відповідно до якого Відповідач зобов'язався перед Банком солідарно відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п.3.1.2. ОСОБА_5 поруки, Відповідач зобов'язаний у разі невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед Банком разом із Позичальником як солідарні боржники всім свої майном на яке, згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення.

У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

До судового засідання, сторони, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не з»явились. Від представника позивача, представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що він викликаний до іншого судового засідання, в іншій справі. Так як ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 27.04.2018 р. було встановлено зловживання ОСОБА_7 своїми процесуальними правами, що не дало можливість судові розглянути справу раніше, суд дійшов висновку про те, що неявка представника відповідача в зв"язку з участю в судовому засіданні в іншій справі не є поважною причиною неявки представника відповідача, а тому, враховуючи клопотання ОСОБА_7 за визнання причини неявки неповажною - розглядати справу за його відсутності, суд дійшов висновку необхідності розглядати справу без участі представника відповідача.

У відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності сторін по справі без фіксації судового засідання технічними засобами.

В своїй заяві до суд представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі ( а.с. 55 том 4)., заперечував проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 ( вважав, що укладений договір поруки відповідає вимогам діючого законодавства ( а.с.209-210 том 1 ), заперечував проти задоволення зустрічного позову третьої особи ОСОБА_3 ( а.с.193-194 том1). В своїх запереченнях щодо позову ОСОБА_3 посилався на те, що при укладанні договору поруки письмової згоди подружжя поручителя не треба та постанову Верховного Суду України по справі № 6-88цс12 від 12 вересня 2012 р. в якій було зазначено, що якщо договір укладений не в інтересах сім»ї, то він не створює обов»язків для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення не вимагається, а відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 представник позивача за первісним позовом вказав, що у позові за його думкою необхідно відмовити, бо ОСОБА_4 не доведено порушення його прав укладанням договору поруки ( а.с.124 том 2)

Відповідач ОСОБА_2 у зустрічному позові фактично не визнав первісний позов у повному обсязі. Відповідач подав зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним, відповідно до якого :

В провадженні Якимівського районного суду Запорізької області, під головуванням судді Гусарової В. В., знаходиться цивільна справа № 330/2047/15-ц за позовом уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» (далі по тексту - Відповідач) до мене - ОСОБА_2 (далі по тексту - Позивач) про стягнення заборгованості.

Підставою звернення Відповідача до суду з вказаним позовом є (як це зазначено у позові) обов'язок відповідача солідарно відповідати перед банком за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за ОСОБА_5 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками № УІР-2747 від 28.09.2012 року (далі по тексту - Кредитний договір).

Зазначений обов'язок щодо моєї солідарної відповідальності встановлений відповідно до ОСОБА_5 поруки № 04-1720/1-4, укладеного 28.09.2012 року між відповідачем за первісним позовом, банком та Позичальником (далі по тексту-Договір поруки).

В зв'язку з тим, що Позичальник не виконував свої обов'язки за Кредитним ОСОБА_5, представник банку звернувся до Якимівського районного суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним ОСОБА_5 з відповідача як з поручителя, згідно ОСОБА_5 поруки.

Відповідач по первісному позову вважає, що вищевказаний Договір поруки укладено з порушенням вимог чинного законодавства України і повинен бути визнаний судом недійсними з наступних підстав:

- 28.09.2012 року між ним, банком та Позичальником було укладено Договір поруки. Вказаний Договір поруки було укладено з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до ОСОБА_5 поруки він зобов'язався перед банком солідарно відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором.

Згідно п. 3.1.2. ОСОБА_5 поруки, він зобов'язаний у разі невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед Відповідачем разом із Позичальником як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення.

Відповідно до умов вказаного ОСОБА_5 поруки, а саме п. 6.1. ОСОБА_5, встановлено: «Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками Сторін та діє до виконання у повному обсязі зобов'язань за ОСОБА_5 № VІР-2747 від 28 вересня 2012 року і цим ОСОБА_5».

Відповідно до ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Таким чином, у разі, якщо у договорі не встановлено строк його дії, неможливо визначити момент, з яким пов'язано коли сторони вже не можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки. Отже, виходячи з наведеного, строк дії договору - є його істотною умовою.

Зазначене за аналогією кореспондується зі ст. 180 Господарського кодексу України, відповідно до ч. З якої, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ЗО березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5) роз'яснено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зазначене стосується будь-яких договорів щодо встановлення строку (терміну) їх дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

Таким чином, умова договору про припинення його дії після повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором не може вважатися встановленим сторонами договору строком припинення його дії.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання договору (правочину) недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та б ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо.

Отже вказаний Договір поруки суперечить Цивільному кодексу України, а тому повинен бути визнаний, за думкою ОСОБА_2, судом повинен бути визнаний недійсним.

Крім того, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа № 752/13567/15-ц за позовом Банку до Позичальника про стягнення заборгованості за Кредитним ОСОБА_5.

Як ОСОБА_2 стало відомо, Позичальник, у вказаному проваджені, заперечував факт укладання ним з Відповідачем ОСОБА_5 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками № УІР-2747 від 28.09.2012 року, в забезпечення якого був укладений оспорюваний Договір поруки..

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, порукою.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, враховуючи наведені норми ЦК України та виходячи з того, що Кредитний Договір (в забезпечення якого був укладений оспорюваний Договір поруки) Позичальником не укладався, за вказаним Кредитним ОСОБА_5 у Позичальника немає перед Відповідачем ні яких зобов'язань виконання яких могло б забезпечуватися оспорюваним ОСОБА_5 Поруки.

Таким чином, з урахуванням того, що оспорюваний Договір поруки укладений в забезпечення недійсного зобов'язання, такий Договір поруки є недійсним.

У зустрічному позові ОСОБА_2 просив визнати договір поруки недійсним.

Представник третьої особи ОСОБА_3 первісний позов не визнав з мотивів свого зустрічного позову, підтримав позов свого довірителя та просив його задовольнити.. Щодо задоволення зустрічного позову відповідача та третьої особи ОСОБА_4 письмово суду своєї позиції не надав. У своєму зустрічному позові третя особа зазначила :

У травні 2016 р. ОСОБА_3 (далі по тексту - Третя особа) випадково дізналась про те, що в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області, під головуванням судді Гусарової В. В., знаходиться цивільна справа № 330/2047/15-ц за позовом уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» (далі по тексту -Відповідач-1) до ОСОБА_2 (далі по тексту - Відповідач-2) про стягнення заборгованості.

Підставою звернення Відповідача-1 до суду з вказаним позовом є (як це зазначено у позові) обов'язок Відповідача-2 солідарне відповідати перед Відповідачем-1 за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за ОСОБА_5 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками № VІР-2747 від 28.09.2012 року (далі по тексту - Кредитний договір). і зазначений обов'язок щодо солідарної відповідальності Відповідача-2

встановлений відповідно до ОСОБА_5 поруки № 04-1720/1-4, укладеного 28.09.2012 року між Відповідачем-1, Відповідачем-2 та Позичальником (далі по тексту - Договір поруки).

28.09.2012 року між Відповідачем-1, Відповідачем-2 та Позичальником було укладено Договір поруки. Вказаний Договір поруки було укладено з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до ОСОБА_5 поруки Відповідач-2 зобов'язався перед Відповідачем-1 солідарне відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором.

Згідно п. 3.1.2. ОСОБА_5 поруки, Відповідач-2 зобов'язаний у разі невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед Відповідачем-1 разом із Позичальником як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення.

Про факт укладання та наявність вказаного ОСОБА_5 поруки Третя особа дізналась випадково лише у травні 2016 року.

Вважаємо, що вищезазначений Договір поруки укладено з порушенням вимог чинного законодавства України і повинен бути визнаний недійсним з наступних підстав:

31 грудня 1991 року між Третьою особою - ОСОБА_3 та Відповідачем-2 - ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження 31 грудня 1991 року зроблено запис за № 667 (підтверджується свідоцтвом про одруження ББК № 146936 виданого 28 лютого 2002 року, копія якого додається до позовної заяви).

Згідно ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ст. 369 ЦК України - співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Третя особа не укладала з Відповідачем-2 жодного письмового та/або усного договору щодо правового статусу майна, яке ними буде набуте у шлюбі, не визначала частку у спільному майні подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до п. 2.1. оспорюваного ОСОБА_5 поруки, Відповідач-2 зобов'язався солідарне відповідати перед Відповідачем-1 (зміст забезпеченого зобов'язання) за:повернення Позичальником (враховуючи останні зміни до Кредитного договору, як це зазначено у первісному позові) суми овердрафту у сумі 480000 (чотириста вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок;

сплата процентів за користування овердрафтом; сплати можливої неустойки (пені, штрафу);

інші витрати щодо задоволення вимог Відповідача-1.

Згідно зі ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно тощо.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Статтею 190 ЦК України передбачається, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Таким чином, грошові кошти належать до числа замінних речей, що визначаються родовими ознаками і є універсальним еквівалентом вартості, а тому, на грошові кошти, отримані за Кредитним договором Позичальником, солідарний обов'язок з

повернення яких Відповідачем-2, встановлено оспорюваним ОСОБА_5 поруки, поширюється вимоги ст. 65 СК України.

Виходячи з зазначеного розміру грошових коштів, за повернення яких поручився Відповідач-2, вказана угода (Договір поруки) явно не являється дрібною побутовою, та такою, що визначена у ст. 31 ЦК України, а саме - правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Таким чином, оспорюваний Договір поруки укладено стосовно цінного майна.

Отже, при підписанні оспорюваного ОСОБА_5 поруки між Відповідачами ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» необхідно було отримати від Третьої особи - ОСОБА_3 письмову згоду на їх укладення.

Третя особа, як дружина Відповідача-2, письмової та/або усної згоди Відповідачам на укладення оспорюваного ОСОБА_5 поруки не надавала, що свідчить про відсутність вільного, такого що відповідало би внутрішній волі, волевиявлення щодо укладення оспорюваного ОСОБА_5 поруки.

Крім того, Третій особі взагалі не було відомо про укладення оспорюваного ОСОБА_5 її чоловіком, ніяких доказів про повідомлення Третьої особи про цей Договір не існує.

Якби Відповідачі діяли згідно з вимогами чинного в Україні законодавства, зокрема Сімейного кодексу України, та повідомили Третю особу про укладення оспорюваного ОСОБА_5 поруки, ознайомили її з умовами вказаного ОСОБА_5, Третя особа в жодному разі не надала б відповідної письмової згоди на його укладення, оскільки він суперечить інтересам сім'ї.

Крім того, згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Таким чином, укладання оспорюваного ОСОБА_5 поруки Відповідачем-2 напряму зачіпляє права та інтереси Третьої особи, в зв'язку з тим, що повернення кредиту Відповідачу-1 (тобто виконання обов'язку Відповідачем-2, передбаченого ОСОБА_5 поруки) може відбуватися за рахунок грошових коштів, які є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже права Третьої особи порушуються внаслідок укладання ОСОБА_5 поруки, оскільки зобов'язання Відповідача-2 за вказаним ОСОБА_5 може бути визнане боргом подружжя.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та його моральним засадам, правочини, які вчиняються батьками не можуть суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Таким чином, оспорюваний Договір поруки № 04-1720/1-4, укладений 28.09.2012 року між Відповідачем-1, Відповідачем-2 та Позичальником є недійсним, за думкою третьої особи, оскільки недодержано в момент вчинення вказаного правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оспорюваний правочин суперечить ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України.

На цих підставах третя особа у своєму позові просила визнати договір поруки недійсним з моменту укладання, задовольнити її позов та на цих підставах відмовити у первісному позові..

Представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_8 просив розглянути справу за його відсутності. Так як третя особа та його представник не відмовлялись від позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 та його представник позов підтримали, просили задовольнити. В своїх письмових поясненнях щодо первісного позову представник третьої особи ОСОБА_4 просив у первісному позову відмовити, так як позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав ( просив стягнути солідарно) ( а.с.102-104 том2)

У своєму зустрічному позову ОСОБА_4 зазначив, що

28.09.2012 року між Відповідачем-1 ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого, Відповідач-1 надає ОСОБА_4 право скористатися овердрафтом у вигляді кредитної лінії зі сплатою процентів, у розмірі, встановленому Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Відповідачем-1( Банком), мною та Відповідачем-2 - ОСОБА_2 28.09.2012 року було укладено Договір поруки, відповідно до якого Відповідач-2 зобов'язався перед Відповідачем-1 солідарне відповідати за виконання мною у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу)у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.10. Кредитного договору клієнт (Позичальник) самостійно слідкує за коштами на картковому рахунку та не допускає виникнення Надлімітних сум. В разі непогашення в строк Овердрафту сума заборгованості вважається простроченою та стає Надлімітною сумою. У разі виникнення Надлімітної суми на неї нараховуються Проценти у розмірі 60% річних.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого Відповідачем-1 до первісного позову, 31.10.2012 року Відповідач-1 вже робив нарахування процентів виходячи із їх розміру у 60% річних.

Таким чином, враховуючи вищезазначену положення п. 1.10. Кредитного договору, вже 31.10.2012 року він допустив порушення строку погашення чергового платежу по основному зобов'язанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями ст. 558 ЦК України поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

З ОСОБА_5 поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова ОСОБА_5 поруки [пункт 6.1.) про його дію до виконання у повному обсязі зобов'язань за Кредитним ОСОБА_5 не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

У п. 1.8. Кредитного договору визначено, що проценти за користування Овердрафтом за поточний місяць нараховуються та сплачуються щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця.

Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Все вищезазначене повністю відповідає усталеній судовій практиці, зокрема Правовому висновку (розміщений на офіційному сайті Апеляційного суду Одеської області (http://oda.court.gov.ua/sud1590/pravovipoziciivsu/6-223cs16) зробленому Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України від 14.09.2016 р. по справі № 569/1648/14-ц (провадження № 6-223цс16), відповідно до якого: «При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).»

Отже, враховуючи те, що я 31.10.2012 року допустив порушення строку погашення чергового платежу по основному зобов'язанню Відповідач-1 зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з 31.10.2012р.

Обов'язок Відповідача-1 щодо пред'явлення саме позову підтверджується Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові у справі № 6-125цс 14 від 17.09.2014 р., а саме: пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

За таких обставин у Відповідача-1 виникло право пред'явити позов до поручителя про виконання порушеного зобов'язання Позичальника щодо повернення кредиту, починаючи з 31.10.2012 р., протягом наступних шести місяців, чого зроблено ним не було.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Враховуючи наведене, зобов'язання ОСОБА_2 як Поручителя за ОСОБА_5 поруки припинилися.

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 просив суд визнати договір поруки припиненим та визнати поруки такою, що припинена.

Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі:

- копію договору № VІР-2747 від 28.09.2012 р.( а.с.5-7 том1 )

- Копія договору про внесення змін №1 від 22.07.2013 року до договору № VІР -2747 від

28.09.2012 р. (а.с.8 том1)

- Копія договору про внесення змін від 29.05.2014 року до договору № VІР -2747 від

28.09.2012 р. (а.с.9-10 том1)

- Копія договору про внесення змін від 26.12.2014 року до договору № VІР -2747 від

28.09.2012 р.(а.с.11-12 том1 )

- Копія договору поруки №04-1720/1-4 від 28.09.2012 року (а.с.13-15 том 1 )

- Розрахунок заборгованості станом на 01.08.2015 року.(а.с.16-38 том1)

- Копія рішення виконавчої дирекції ФГВФО №159 від 03.07.2015 року (а.с.39 том1 )

- Копія постанови правління НБУ №563 від 23.08.2015 року (а.с.40 том 1)

- Копія наказу ФГВФО №276 від 28.08.2015 року (а.с.41 том 1)

- Копія ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2015 року №753/15436/15 (а.с.42 том1)

-Копія паспорта відповідача (а.с.43-44 том1)

-Довідка про реєстрацію місця проживання (а.с.49 том1)

-Наказ № 1ПАТ «ОСОБА_1 кредит » від 31.08.2015 р. ( а.с.54 том 1 )

-Свідоцтво про одруження ОСОБА_2 и ОСОБА_3 ( а.с.164 том 1 )

- заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 р. за позовом ПАТ «ОСОБА_1 кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ( а.с.231-233 том 1)

-Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2016 р. про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 р. за позовом ПАТ «ОСОБА_1 кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, відповідно до якого заява відповідача ОСОБА_4 залишена без задоволення ( а.с.17-18 т ом2 )

-Рішення апеляційного суду м. Києва від 07.02.2017 р. по вищевказаній справі,яким апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11,2015 р. змінено та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором 452160,75 гр. та судових витрат на суму 9954,5 гр. ( а.с. 19-23 том 2 )

-Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 06.10.2017 р.,відповідно до якої касаційна скарга ОСОБА_4 відхилена, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2015 р. в незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 07.02.2017 р. залишено без змін ( а.с. 50-53 том 3)

- В судовому засіданні був вивчений оригінал договору поруки ( копія долучена до матеріалів справи ( а.с.57-59 том 4) та встановлено, що в позовній заяві представником помилково було зазначено номер договору ( № 04-11720/1-4 замість дійсного № 04-1720/1-4).

Вивчив заяви та пояснення сторін по справі та вивчивши письмові докази, судом було встановлено:

28.09.2012 року між публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Кредит» (далі - ОСОБА_1 та/або Кредитор) та ОСОБА_4 (далі - Позичальник та/або Відповідач) укладено Договір №УІР-2747 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками (далі - Кредитний договір).

Згідно п.1.1. - 1.6. Кредитного договору, ОСОБА_1 відкриває Позичальнику картковий рахунок в національній валюті, надає йому у користування платіжну картку та виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами цього ОСОБА_5 і Порядку здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток ОСОБА_1 надає Позичальнику право скористатись овердрафтом у вигляді кредитної лінії без встановлення строку погашення траншами по картковому рахунку. Сторони домовились, що овердрафт становить 100000, 00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 28.09.2013 року та сплатою процентів в розмірі - 36,00 % річних.

Згідно із ОСОБА_5 про внесення змін № 1 від 22.07.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до

23.07.2014 року - 340000,00 грн., відповідно до ОСОБА_5 про внесення змін від 29.05.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до 28.05.2015 року - 380 000,00 грн. та відповідно до ОСОБА_5 про внесення змін від 26.12.2014 року внесено зміни до п.1.4., 1.5., 1.6. Кредитного договору та Сторони домовились, що овердрафт становить до 25.12.2015 року - 480000,00 грн. та сплатою процентів в розмірі - 30,00 % річних.

Банком виконано свої зобов'язання за Кредитним договором - надано Позичальнику пластикову картку та видано кредит, що підтверджується виписками з рахунку Позичальника. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Позичальником не виконуються умови Кредитного договору - не повертається заборгованість за Кредитним договором. станом на 01.08.2015 року загальна заборгованість Позичальника перед Банком становить 944 492,65 грн. (дев'ятсот сорок чотири тисячі чотириста дев'яносто дві гривні 65 копійок), з яких:

Заборгованість за кредитом становить - 580 653,03 грн. (п'ятсот вісімдесят тисяч шістсот п'ятдесят три гривні 03 копійки);

Заборгованість за процентами становить - 46285,71 грн. (сорок шість тисяч двісті вісімдесят п'ять гривень 71 копійка);

3% річних від простроченої суми кредиту - 29 042,61 грн. (двадцять дев'ять тисяч сорок дві гривні 61 копійка);

Індекс інфляції за час прострочки по кредиту - 288 511,30 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч п'ятсот одинадцять гривень 30 копійок). ( а.с. 5-38 том 1)

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком, Позичальником та ОСОБА_2 28.09.2012 року було укладено Договір поруки №04-11720/1-4, відповідно до якого Відповідач зобов'язався перед Банком солідарно відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п.3.1.2. ОСОБА_5 поруки, Відповідач зобов'язаний у разі невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед Банком разом із Позичальником як солідарні боржники всім свої майном на яке, згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення. ( а.с. 13-15 том 1, а.с.57-59 том 4)

Відповідно до постанови правління ОСОБА_1 банку України № 563 від 28 серпня 2015 р. відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит» ( а.с.40 том 1)

Відповідно до наказу № 245 від 28.08.2015 р. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_9 ( що звернувся до суду з позовною заявою) призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації на строк до 30 серпня 2016 р., а відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1554 від 18.08.2016 р. р. вказані повноваження подовжені на строк 31.08.2018 р.. ( а.с.41,225 том1 .) Тобто, суд дійшов висновку про те, що з позовом до суду звернулась уповноважена особа.

Відповідно до ст.543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

-На цих підставах суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги по первісному позову законні обґрунтовані та підлягають задоволенню частково на підставі ст.. 82 ч.4 ЦПК України, враховуючи рішення апеляційного суду м. Києва від 07.02.2017 р. яким апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 р. змінено та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором 452160,75 гр. та судових витрат на суму 9954,5 гр. ( а.с. 19-23 том 2 ). Відповідно, судові витрати повинні стягуватись судом пропорційно задоволених вимог ( 47,9%)

Щодо вимог ОСОБА_2 по зустрічному позову.

Однією з підстав щодо визнання договору поруки недійсним було не зазначення істотної умови договору ( строку його дії), так як в самому договорі було зазначено: у п. 6.1 :«Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками Сторін та діє до виконання у повному обсязі зобов'язань за ОСОБА_5 № УІР-2747 від 28 вересня 2012 року і цим ОСОБА_5».

З вказаною підставою не можна погодитись виходячи з наступного :

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При укладанні договору поруки сторони включили до нього умову про дію договору поруки до повного виконання основного зобов'язання.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався свою позицію з цього питання (постанови від: 21 травня 2012 р. у справах: № 6-48цс11, № 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі № 6-78цс12).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою пов'язується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК.

Тобто у цьому випадку строк припинення договору поруки необхідно розраховувати кінцевим терміном виконання зобовязання ( 25.12.2015 р.), як показали матеріали справи позивач звертався до суду ще у вересні 2015 р. ( а.с. 42 том 1)

Другою підставою щодо визнання договору поруки недійсним відповідач за зустрічним позовом вказав позицію позичальника по іншій цивільній справі, який заперечував укладення вказаного договору. На запит суду, суду було направлені

-заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 р. за позовом ПАТ «ОСОБА_1 кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ( а.с.231-233 том 1)

-Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2016 р. про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2015 р. за позовом ПАТ «ОСОБА_1 кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, відповідно до якого заява відповідача ОСОБА_4 залишена без задоволення ( а.с.17-18 т ом2 )

-Рішення апеляційного суду м. Києва від 07.02.2017 р. по вищевказаній справі,яким апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11,2015 р. змінено та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором 452160,75 гр. та судових витрат на суму 9954,5 гр. ( а.с. 19-23 том 2 )

-Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 06.10.2017 р.,відповідно до якої касаційна скарга ОСОБА_4 відхилена, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2015 р. в незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 07.02.2017 р. залишено без змін ( а.с. 50-53 том 3)

У відповідності до ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи.. І на цих підставах суд дійшов висновку про не існування вказаної підстави для визнання недійсності договору поруки.

Тому, суд дійшов висновку про те, що у зустрічному позові ОСОБА_2 необхідно відмовити. ( і за цими підставами суд не дається в аналіз та вирішення заяви пре5дставника по первісному позову щодо застосування до зустрічної позовної заяви строків позовної давності)

Щодо зустрічних вимог третьої особи ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним з підстав неповідомлення третьої особи як дружини поручителя про укладення договору поруки та відсутності її згоди на укладення такого договору, який порушує , за думкою третьої особи, її майнові права,

з вказаними підставами також погодитись не можна, враховуючи наступне :

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Майном згідно із ч. 1 ст. 190 ЦК вважається не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Частиною 1 ст. 553 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 73 СК за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Оскільки договір поруки укладено не в інтересах сім'ї, він не породжує для другого з подружжя ніяких обов'язків і за зобов'язаннями поручителя за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. За зобов'язаннями того з подружжя, хто є поручителем, стягнення може бути накладено лише на особисте майно поручителя. Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Отже, законні підстави для визнання договору поруки недійсним у зв'язку з ненаданням згоди поручителю на його укладення другого з подружжя відсутні і на цих підставах у зустрічному позові третьої особи ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 суд вважає, що останній не може заявляти вимог щодо визнання договору поруки припиненим та визнати поруки такою, що припинена, так укладенням вказаного договору його права ніяк порушені не були і на цих підставах суд дійшов висновку необхідності відмовити у позовних вимогах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 190 ч.1,251,252, 526,530, 553 ч.1, 543,554,559 ч.4,625 ч.2, 638 ч.3, 631 ч.1 ЦК України, ст. 60 ч.1, 65 ч.4, 73 СК України, постанов ВССУ від: 21 травня 2012 р. у справах: № 6-48цс11, № 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі № 6-78цс12, договору УІР-2747 від 28.09.2012 р. на відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками , укладеного між ПАТ «ОСОБА_1 Кредит» та ОСОБА_4; договору поруки № 04-1720/1-4 від 28.09.2012 р., укладеного між ПАТ «ОСОБА_1 Кредит» , позичальником ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_2 ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов ПАТ «ОСОБА_1 Кредит» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, народився м. Київ, що зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 б. 2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 Паспорт серія СО №471153, виданий: 22.02.2001р., Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Кредит» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, ідентифікаційний код в ) заборгованість на суму 452160, 75 грн. (чотириста п»ятдесят дві тисячі сто шістдесят гривень 75 копійок).

3.Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився м. Київ, що зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 .Ювілейна б. 2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, Паспорт серія СО №471153, виданий: 22.02.2001р., Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 кредит» (місце реєстрації: 04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58; ) сплачений судовий збір в сумі 6786,2 грн. (шість тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 20 копійок).

4. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_1 кредит» про визнання недійсним договору поруки відмовити.

5. У зустрічній позовній заяві третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3, мешкає 04073 м. Київ пров. Артезіанський б. 8, код НОМЕР_2, до ПАТ «ОСОБА_1 кредит», ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним відмовити.

6. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_4, мешкає 02183 м. Київ вул. Кибальчича б. 5б кв. 72, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, код НОМЕР_3 до ПАТ «ОСОБА_1 національний кредит», ОСОБА_2, третя особа із самостійними вимогами: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненими та визнання поруки такою, що припинена .- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення . Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Гусарова В.В.