Справа № 128/609/17
Провадження № 22-ц/772/1201/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 рокуСправа № 128/609/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №128/609/17 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СтарКом-Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СтарКом-Агро» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року, яке ухвалене суддею Ганкіною І.А. в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області, без учасників справи,

в с т а н о в и в:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до ТОВ «СтарКом-Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4, їй належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,6695 га, кадастровий номер: :01:004:0027, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкогребелської сільської ради, Вінницького району, Вінницької області.

Згідно договору оренди землі №ЗГ-03-16, укладеного 17 березня 2016 року та зареєстрованого в Реєстраційній службі по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 26 березня 2016 року, позивач передала в оренду строком на сім років ТОВ «СтарКом - Агро».

Відповідно до Договору оренди землі відповідач зобов'язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 6% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, з 15 серпня по 31 грудня кожного року. В 2016 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки була визначена в розмірі 61112 грн., а отже розмір орендної плати за умовами договору оренди землі в 2016 році склав 3666,72 грн.

Відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2016 році та відповідно нехтує терміном, зазначеним в договорі оренди землі, який є його істотною умовою. Станом на 20 лютого 2017 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування в 2016 році належною їй земельною ділянкою, не сплачено жодних грошових коштів. До того ж, ніяких послуг в рахунок орендної плати за 2016 рік вона від відповідача не отримувала. На неодноразові її звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за Договором оренди, останній відповідав відмовою, а після надсилання письмового звернення вона отримала відповідь про надання реквізитів про оплату, однак, вже не бажає продовжувати надавати свою земельну ділянку в подальшому відповідачу в оренду у зв'язку з порушенням ним істотних умов договору.

В зв'язку з порушенням строку сплати орендної плати, вона була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені договору оренди землі.

Прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2016 році є невиконанням обов'язків відповідачем, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання даного договору оренди землі.

За таких обставин позивач просила суд розірвати договір оренди землі №ЗГ-03-16, укладений 17 березня 2016 року між позивачем та відповідачем.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року, заяву ТОВ «СтарКом-Агро» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, ТОВ «СтарКом-Агро» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що наявна систематична несплата орендної плати, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,6695 га, кадастровий номер: :01:004:0027, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Широкогребелської сільської ради, Вінницького району, Вінницької області.

Земельну ділянку ОСОБА_3 згідно договору оренди землі №ЗГ-03-16 від 17 березня 2016 року передала ТОВ «СтарКом-Агро» в оренду на сім років (а.с.4-6).

Відповідно до п. 2.3. розділу 2 «Обєкт оренди» даного Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 61112 грн.

Пунктом 4.1. розділу 4 «Орендна плата» договору оренди землі №ЗГ-03-16 від 17 березня 2016 року визначено, що орендна плата сплачується Орендарем один раз на рік у грошовій формі в розмірі 6% (шести) відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, або у натуральній та відробітковій формі.

Згідно п. 4.2. розділу 4 «Орендна плата» Договору оренди, натуральна оплата здійснюється продукцією, відробіткова оплата здійснюється послугами, згідно Додатку № 1 до Договору.

Пунктом 4.3. розділу 4 «Орендна плата» Договору оренди визначено, що обчислення розміру орендної плати, при сплаті в грошовій формі, за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно п. 4.4. розділу 4 «Орендна плата» Договору, орендна плата сплачується у такі строки: з 15 серпня по 31 грудня кожного наступного року.

Згідно п. 15.1. розділу 15 «Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору» договору оренди землі № ЗГ-03-16 від 17 березня 2016 року, за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Відповідно до п. 15.2. розділу 15 «Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору» Договору оренди землі, сторона, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що в зв'язку з порушенням строку сплати орендної плати, вона була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені договору оренди землі.

Прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2016 році є невиконанням обов'язків відповідачем, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання даного договору оренди землі.

З чим і погодився суд першої інстанції.

Однак, відповідно до частини першої статті 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16.

На момент звернення до суду та на час ухвалення заочного рішення у даній справі відповідачем був не сплачений лише один платіж за 2016 рік, про що також наголошує у своїй позовній заяві позивач ОСОБА_3, а строк сплати іншого платежу орендної плати за 2017 рік, який спливає 31 грудня 2017 року, не настав.

Отже, наявне разове порушення умов договору що відповідно не вважається підставою в розумінні пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання за договором оренди землі № ЗГ-03-16 від 17 березня 2016 року, а саме здійснив нарахування орендної плати та утримав податки на дохід, щодо податкового агенту ОСОБА_3, що підтверджується розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2016 року (звітний період). Згідно цього податкового розрахунку ОСОБА_3 (ідент. Номер НОМЕР_1) нараховано 11000,76 грн. доходу, з яких утримано 1980,03 грн. податку (а.с.60).

Також, відповідач неодноразово звертався до ОСОБА_3 із проханням надати банківські реквізити для перерахування орендної плати за оренду належних позивачу земельних ділянок (паїв), що підтверджується листом №9 від 31 січня 2017 року (а.с.53-56), листом №23 від 01 березня 2017 року (а.с.57-59), оскільки позивач ОСОБА_3 тривалий час знаходиться на території Російської Федерації, а згідно довіреності виданої ОСОБА_3 на імя ОСОБА_5 (посвідченої нотаріусом Російської Федерації (а.с.8) не передбачається отримання будь-яких грошових коштів належних позивачу своєму представнику.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позовні вимоги є не доведеними, рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено систематичного порушення щодо несплати орендної плати відповідачем.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому сплачений ТОВ «СтарКом-Агро» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн. (а.с.92) підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СтарКом-Агро».

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СтарКом-Агро» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СтарКом-Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СтарКом-Агро» витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 960 гривень (девятсот шістдесят гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2018 року.

Головуючий: підпис ОСОБА_2

Судді: підписи ОСОБА_6

ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: ОСОБА_2