Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 758/8433/15-ц

провадження № 61-4663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у складі суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Білич І. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») про визнання договору поруки припиненим.

Зазначала, що за договором від 03 липня 2008 року вона поручилася за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 03 липня 2008 року перед ПАТ «Родовід Банк». У пункті 1.2. договору поруки зазначено, що поручитель свідчить, що він ознайомлений з умовами кредитного договору: 1) сума не відновлювальної кредитної лінії - 19 153 долари США; 2) процентна ставка за користування кредитом - 13,50 % річних; 3) строк повного погашення заборгованості за кредитом - 03 липня 2015 року; 4) відповідальність за порушення зобов'язань за кредитним договором - пеня у розмірі 1,6 % від суми заборгованості за кожен день прострочки. Пунктом 5.5. Договору поруки визначено: зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод.

Разом з тим, 15 жовтня 2008 року між позичальником та банком укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою внесені зміни до пункту 1.5. кредитного договору: процентну ставку за кредитом встановлено в розмірі 16 % річних. Додатково внесені зміни до частини 7 кредитного договору «Особливі умови». Відповідних змін до договору поруки не внесено. Таким чином, зобов'язання за договором поруки припинилися у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Також зобов'язання за договором поруки припинилися і на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки договір поруки укладений 03 липня 2008 року, строк дії договору згідно договору поруки та основного зобов'язання не вказаний, протягом року кредитор не пред'явив позову до поручителя, отже порука припинилася 04 липня 2009 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки. Вказані обставини дають підстави зробити висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 не засновані на законі, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки від 03 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що 15 жовтня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої сторонами збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 13,5 % річних до 16 % річних. Пунктом 5.5 договору поруки визначено, що зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод. У свою чергу, судом встановлено, що умови договору поруки, укладеного між сторонами, не передбачають права банку підвищувати процентну ставку за користування кредитом без згоди поручителя. Отже, поручитель ОСОБА_1 згоди на внесення вказаних змін до кредитного договору не давала. А відтак, порука ОСОБА_1 є припиненою згідно з частиною першою статті 559 ЦК України. Посилання представника банку на ту обставину, що у банку відсутня така додаткова угода, що банк не пред'являє до ОСОБА_1 будь-яких вимог за ставкою 16 %, а заявляє вимоги лише за ставкою 13,5 % за користування кредитом, є безпідставними, оскільки така додаткова угода існує, вона не розірвана, не визнана недійсною і банк не позбавлений права пред'явити вимоги виходячи саме з підвищеної процентної ставки за користування кредитом - 16 %. А, відповідно, банк без згоди поручителя ОСОБА_1 збільшив обсяг її відповідальності, що є самостійною підставою для визнання поруки припиненою.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та відмовити у позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 1.1. договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. Крім того, при зверненні із позовом до боржника і поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором банк не заявляв вимог щодо стягнення процентів за ставкою 16 %.

30 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що 03 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 92.2/АА-00035.08.2, за умовами якого позичальник отримав суму коштів у розмірі 19 153 доларів США зі сплатою 13,50 % річних строком до 03 липня 2015 року включно.

Саме на таких умовах ОСОБА_1 зобов'язалася за договором поруки від 03 липня 2008 рокусолідарно відповідати перед ПАТ «Родовід Банк» у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 кредитного договору.

15 жовтня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої сторонами збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 13,5 % річних до 16 % річних.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

15 жовтня 2008 року сторонами кредитного договору збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 13,5 % річних до 16 % річних.

Разом з тим, пунктом 5.5 договору поруки визначено, що зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод.

Про згоду на будь-яке збільшення основного зобов'язання у порівнянні із первинними умовами у майбутньому без необхідності укладення додаткових угод до договору забезпечення кредитного зобов'язання, у договорі поруки не зазначається, натомість зміст пункту 5.5 договору поруки свідчить про необхідність укладення додаткової угоди до договору поруки у випадку зміни основного зобов'язання, тому числі у разі збільшення розміру плати за кредитом.

Додаткова угода до кредитного договору змінює забезпечене порукою зобов'язання шляхом підвищення розміру процентів за кредитом, що збільшує обсяг відповідальності та потребує згоди поручителя на таке збільшення.

Апеляційний суд дослідив умови та обсяг відповідальності ОСОБА_1 щодо виконання забезпеченого її порукою зобов'язання та з урахуванням повного й всебічного з'ясування обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Посилання заявника на ту обставину, що банк не пред'являє до ОСОБА_1 будь-яких вимог за ставкою 16 %, а заявляє вимоги лише за ставкою 13,5 % за користування кредитом, є безпідставними, оскільки додаткова угода до кредитного договору є дійсною та без згоди ОСОБА_1 збільшує обсяг її відповідальності.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В.В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик