Справа №431/1076/18
Провадження №2-о/431/365/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді Кудрявцева І.В.

при секретарі Пісковій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Старобільську Луганської області у залі судових засідань у приміщенні Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своєї заяви посилаються на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі та 22.01.2018р. заявник ОСОБА_1 у м.Алушта АР Крим народила дитину хлопчика, за їх спільною згодою дитині присвоєно прізвище ОСОБА_2 та названо дитину ОСОБА_3. На підтвердження народження дитини було видано медичну довідку, яка не є дійсною на території України. У звязку з чим просили суд винести рішення, яким встановити факт того що, ОСОБА_4 народився 22 січня 2018 року в м.Алушта АР Крим, та його батьками є: мати ОСОБА_1, 25.10.1984р.н., громадянка України, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1; батько заєць ОСОБА_5, 06.07.1979р.н., громадянин України, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1; підставі запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб актовий запис №23 від 07.06.2017р. складений Білокуракинським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області, за рахунком друга житина народжена у матері.

У судове засідання заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представник ОСОБА_6, представник заінтересованої особи Старобільського РВ РАЦС ГТУЮ у Луганській області не зявились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявників, їх представника, представника заінтересованої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України (а.с.7-8) ОСОБА_1 народилась 25 жовтня 1984 року у м.Луганськ, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України (а.с.11-12) ОСОБА_7 народився 06 липня 1979 року у м.Комунарськ Луганської області, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ксерокопії свідоцтва про шлюб (а.с.10) ОСОБА_7 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 07 червня 2017 року, шлюб зареєстровано Білокуракинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області за актовим записом №23, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_7, дружини ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом статті 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ксерокопії медичного свідоцтва про народження за №023371 від 22.01.2018р., виданого Алуштинською центральною міською лікарнею (а.с.13) ОСОБА_1, 25.10.1984р.н., народила у стаціонарному ввід ленні лікарні 22 січня 2018 року у м.Алушта АР Крим дитину хлопчика при одноплідних пологах, дитина у матері друга.

Статтею 1 Закону України від 15.04.2014р. №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визначено що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону, для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, у т.ч. сухопутна територія Автономної Республіки Крим.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи вказану ксерокопію медичного свідоцтва про народження, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника, суд вважає, що надана заявником ксерокопія медичного свідоцтва про народження (а.с.13) є підтвердженням того, що дійсно ОСОБА_1 22 січня 2018 року на тимчасово окупованій території України в м.Алушта АР Крим народила другу дитину хлопчика.

Відповідно до ч.1 ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ч.1 ст.145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків; я кщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що дійсно ОСОБА_4 народився 22 січня 2018 року на тимчасово окупованій території України в м.Алушта Автономної Республіки Крим та відповідно до ч.1 ст.133 СК України батьками дитини є: мати ОСОБА_1, 25.10.1984р.н., уродженка м.Луганськ, громадянка України, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1; батько ОСОБА_7, 06.07.1979р.н., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1; дитина народилась при одноплідних пологах, за рахунком друга дитина народжена у матері, підстава запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб, актовий запис №23 від 07.06.2017р. складений Білокуракинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи (а.с.а.с.7-8,10,11-12,13), а медичне свідоцтво про народження дитини видано установою, розташованою на території населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, то суд вважає заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту народження - законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268, 293-294,317,319, п.8 ч.1 ст.430ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України задовольнити цілком.

Встановити факт того, що ОСОБА_4 народився 22 січня 2018 року на тимчасово окупованій території України в м.Алушта Автономної Республіки Крим та відповідно до ч.1 ст.133 СК України батьками дитини є: мати ОСОБА_1, 25.10.1984р.н., уродженка м.Луганськ, громадянка України, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1; батько ОСОБА_7, 06.07.1979р.н., уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1; дитина народилась при одноплідних пологах, за рахунком друга дитина народжена у матері, підстава запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб, актовий запис №23 від 07.06.2017р. складений Білокуракинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Луганської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя І.В. Кудрявцев