АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/331/18 Головуючий 1 інстанції Лобановська С.М.
Справа № 612/609/16-ц Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі :

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року (суддя Лобановська С.М.) у цивільній справі № 612/609/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Надеждинська сільська рада Близнюківського району Харківської області, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області Яременко Галина Вікторівна про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

06.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом доОСОБА_4, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Яременко Г.В., а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за вищевказаним заповітом, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6.

13 листопада 2001 року ОСОБА_6 було складено заповіт, яким вона, належний їй земельний сертифікат серії НОМЕР_1, на право власності на земельну частку(пай), розміром 6,63 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в КСП агрофірма «Нива» (тепер ПСП ім. Куйбишева), заповіла своєму сину ОСОБА_3.

Позивач зазначив, що у 2013 році був запрошений до приватного нотаріуса Близнюківського районного нотаріального округу Яременко Г.В., де був присутній відповідач по справі зі своєю дружиною (племінницею позивача), з якими він тривалий час не підтримує стосунків. Він надав нотаріусу копію заповіту на його імя та поставив підпис в заяві про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері.

У 2016 році він вирішив оформити свої спадкові права та почав збирати документи для оформлення спадщини. Тоді ж дізнався, що існує заповіт від 10 квітня 2008 року, згідно якого ОСОБА_6, належну їй, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, розміром 5,2683 га, яка розташована на території Надеждинської сільської ради КСП ім. Куйбишева, заповіла ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що заповіт від 10 квітня 2008 року, не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, так як він не був підписаний сліпою з 2004 року ОСОБА_6 та не відповідає її волі, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

Крім того, вказує, що оскаржуваний заповіт не відповідав внутрішній волі ОСОБА_6, тому напис і підпис на заповіті відрізняються від дійсного підпису та почерку спадкодавця, що свідчить про підробку підпису в заповіті.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року у задоволенні уточненого позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, треті особи: Надеждинська сільська рада Близнюківського району Харківської області, приватний нотаріус Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області Яременко Г.В. відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає рішення незаконним та просить його скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити уточнений позов у повному обсязі.

Вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному, обєктивному і неупередженому розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не попередив його про наслідки ухилення від участі у експертизі.

Суд надав перевагу поясненням свідків з боку відповідача, та не звернув уваги і не надав належної оцінки, як доказам, свідченням свідків зі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_4 надав до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу, зазначив, що вважає рішення суду законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, т.я.представник позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції відмовився від проведення судово - почеркознавчої експертизи. Зазначив, що померла ОСОБА_6 останні пьять років перед смертю проживала разом з сімєю ОСОБА_4, заповіт склала в 2008році. Про існування заповіту 2008року позивач знав, т.я. в 2013 році відмовився від прийняття обовязкової частки спадщини, про що міститься в матеріалах справи копія заяви ОСОБА_3 від 13 травня 2013 року.Просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,а рішення суду без змін.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_4 та треті особи в судове засідання не зявилися ,надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю за наявними у справі матеріалами.

Зважуючи на викладене та приписи ст.ст.43, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю учасників, які не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого повторно 26 травня 2016 року Ізюмським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

За життя ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 5,2683 га, яка розташована на території Надеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, КСП ім. Куйбишева відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 222.

13 листопада 2001 року ОСОБА_6 було складено заповіт, яким вона, належний їй земельний сертифікат серії НОМЕР_1, на право власності на земельну частку(пай), розміром 6,63 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в КСП агрофірма «Нива» (тепер ПСП ім. Куйбишева), заповіла своєму сину ОСОБА_3.

10 квітня 2008 року ОСОБА_6, склала новий заповіт, який зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Надеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області за № 270 від 10 квітня 2008 року та посвідчений секретарем виконавчого комітету Надеждинської сільської ради Близнюківського району, згідно якого на випадок своєї смерті, вказану земельну ділянку заповіла ОСОБА_4,.

Після смерті ОСОБА_6, у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4, про що свідчить його заява у спадковій справі №29/2013, заведеній 29 квітня 2013 року. .

ОСОБА_3, згідно заяви від 13 травня 2013 року, що також міститься в матеріалах вказаної спадкової справи, від прийняття обовязкової частки спадщини відмовився.

При цьому, позивач вважає, що заповіт від 10 квітня 2008 року є недійсним, оскільки не відповідав дійсній волі ОСОБА_6, здійснений з порушенням ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, підпис на заповіті відрізняється від дійсного підпису та почерку спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновків про недоведеність обставин, на які позивач посилалась як на підставу свої вимог, відсутність порушень діючого законодавства під час складання та посвідчення заповіту, які могли би бути підставою визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як передбачено ч. 1 ст.1243 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед цим.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. (ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що при складанні і посвідченні заповіту 10 квітня 2008 року ОСОБА_6 звичайно поводилася, пояснила, що бажає розпорядитися своїм майном та особисто підписала складений заповіт.

Для вирішення питання про належність підпису на заповіті померлій ОСОБА_6 в суді першої інстанції представником позивача було заявлено клопотання про призначення у справі посмертної комплексної психолого-почеркознавчої судової експертизи.

Ухвалою суду від 13 квітня 2017 року це клопотання було задоволено та справу направлено Харківському науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

Однак провадженню експертизи перешкодило ненадання експерту необхідного обсягу вільних зразків підпису і почерку ОСОБА_6 та несплата рахунку за проведення експертизи.

В судовому засіданні суду першої інстанції 22.08.2017р. представник позивача ОСОБА_10 відмовився від проведення експертизи, представник позивача ОСОБА_11 проти відмови не заперечувала.

У зв'язку з викладеним правильними є висновки суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що ОСОБА_6 при підписанні заповіту 10 квітня 2008 року її волевиявлення не відповідало її волі, а також, що підпис на заповіті не відповідає підпису та почерку ОСОБА_6

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів приймає до уваги, що присутній в судовому засіданні апеляційного суду Харківської області ОСОБА_3 пояснив, що на даний час в нього немає додаткових доказів з вільними зразками підпису і почерку ОСОБА_6, які він може надати для проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.04.2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський