Справа №487/6529/15-ц 18.05.2018
Провадження №22-ц/784/301/18
Провадження 22-ц/784/301/18 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

18 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами заступника начальника управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва постановлену 14 грудня 2017 року суддею цього ж суду Сухаревич З.М., у справі № 487/6529/15-ц, за скаргою ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанов та покладення обовязку,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 зверувся в суд із скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанов та покладення обовязку.

Заявник зазначав, що 16 червня 2016 року він звернувся із заявами до відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про примусове виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва щодо стягнення з ОСОБА_3 та ТОВ «Обарвінвест» в солідарному порядку на його користь 7 241 172 грн. 90 коп.

18 липня 2016 року державний виконавець на підставі ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчі документи стягувачу з тих підстав, що ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 липня 2016 року по справі № 487/6529/15- ц відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами ТОВ «Обарівінвест» та ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2016 року про виправлення арифметичної помилки у судовому рішенні.

Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження було не рішення суду, на підставі якого видався виконавчий документ, а ухвала Заводського районного суду про виправлення арифметичної помилки, тому на думку заявника, державний виконавець не мав правових підстав для повернення виконавчих документів стягувачу.

Посилаючись на наведені обставини, заявник, з урахуванням доповнень до скарги, просив суд визнати бездіяльність державного виконавця Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області неправомірною; зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження і направити копію відповідної постанови на адресу стягувача; скасувати постанови про повернення виконавчих документів стягувачу та зобов'язати державного виконавця здійснити дії щодо примусового виконання виконавчих документів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_6 щодо повернення виконавчих листі про стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_3 і ТОВ «Обарвінвест» на користь ОСОБА_5 заборгованості.

Скасовано постанови державного виконавця від 18 липня 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу.

Зобовязано державного виконавця Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_6 відповідно до вимог чинного законодавства вчинити виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчих листів про стягнення з боржників заборгованості.

В апеляційній скарзі відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував той факт, що в разі скасування ухвали Заводського районного суду про виправлення арифметичної помилки, яка була предметом апеляційного оскарження, змінилася б і сума виконавчого збору, що підлягала стягненню з боржників.

Із вказаним судовим рішенням також не погодилися ОСОБА_3 подавши апеляційні скарги в свої інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 та ТОВ «Обарівінвест».

В своїх апеляційних скаргах вони вказували на незаконність оскаржуваної ухвали, правомірність дій державного виконавця і просили ухвалу скасувати, постановити нову про відмову в задоволенні скарги.

Справа призначена до розгляду Апеляційним судом за клопотанням учасників справи (боржників за виконавчим провадженням) в режимі відеоконференції, однак ані ОСОБА_3 ані ТОВ «Обарівінвест» жодного разу в судове засідання не зявлялися, в зв'язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався.

ОСОБА_3 щоразу повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судових повісток на усі поштові та електронні адреси, зазначені нею у апеляційних скаргах, заявах та клопотаннях. Про розгляд справи таким же чином повідомлялося ТОВ «Обарівінвест».

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. До таких відноситься, зокрема, і зацікавленість у розгляді справи.

Враховуючи вищенаведені обставини та положення ст. 372 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності.

Перевіривши наведені в апеляційних скарга доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та з ОСОБА_7 і ТОВ «Обарівінвест» на користь ОСОБА_5 по 8 738 997 грн. 68 коп. Також стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь 100 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

10 червня 2016 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва за заявою ОСОБА_5 виправлено арифметичну помилку у вказаному судовому рішенні, яка полягала у помилковому зазначенні загальної суми боргу, що підлягала стягненню на його користь, а саме, замість 7 241 172 грн. 90 коп., сума боргу помилково була зазначена 8 738 997 грн. 68 коп.

16 червня 2016 року на підставі вказаного судового рішення, з урахуванням ухвали суду про виправлення арифметичної помилки видано виконавчі листи про стягнення на користь ОСОБА_5 7 241 172 грн. 90 коп., який стягувачем було подано до відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області для примусового виконання.

23 червня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаних виконавчих листів.

Після чого ОСОБА_3 та ТОВ «Обарівінвест» 18 червня 2016 року подали апеляційні скарги на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного Миколаївської області від 04 липня 2016 року відкрито апеляційне провадження за цими апеляційними скаргами та призначено їх до розгляду.

18 липня 2016 року державним виконавцем Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_6 винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для повернення виконавчих документів стала ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 04 липня 2016 року про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ТОВ «Обарівінвест» про виправлення арифметичної помилки.

В подальшому ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 15 липня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ТОВ «Обарівінвест» відхилено, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, чинного на час перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналогічні розяснення закону містилися у ст.ст. 383,387 ЦПК України, чинного на час звернення до суду із скаргою та постановлення оскаржуваного судового рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Статтею 17 вказаного закону ( в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій), визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Відповідно до ст. 48 Закону виконавчий документ повертається до суду або органу який його видав у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про повернення виконавчого документу та про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець виносить відповідну постанову з мотивуванням підстав її винесення.

Отже, підставою для повернення виконавчого документу стягувачу є подання апеляційної скарги на судове рішення за яким цей виконавчий документ було видано.

Враховуючи те, що виконавчі документи від 16 червня 2016 року були видані на примусове виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2015 року, у державного виконавця не було правових підстав для повернення виконавчих листів у розумінні ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», адже ухвалою про виправлення арифметичної помилки, на яку була подана апеляційна скарга, не закінчується судовий розгляд справи по суті, тому на підставі такого судового рішення не видається виконавчий документ

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо винесення в межах його повноважень оскаржуваних постанов про повернення виконавчих документів стягувачу.

Доводи апеляційної скарги ВДВС про те, що в разі скасування ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2016 року змінився загальний розмір заборгованості, який підлягав стягненню, а також сума виконавчого збору, не можуть бути прийняті до уваги оскільки зазначене могло б бути підставою для виправлення помилки у виконавчому документі, як це передбачено ст.432 ЦПК України (ст.369 ЦПК України, чинного на час видачі виконавчого документа).

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ТОВ «Обарівінвест» на відсутність підстав для скасування постанов державного виконавця, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» такими повноваженнями наділений лише начальник ВДВС, повязані з помилковим тлумаченням положень вказаного Закону.

Крім того, статтею 387 ЦПК України, чинної на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, відповідно до якої, за результатами розгляду скарги, у разі встановлення її обґрунтованості суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Аналогічна норма Закону міститься й у ст. 451 ЦПК України, який діє на час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Встановивши, що дії державного виконавця щодо винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними та такими, що порушують права стягувача у виконавчому провадженні, а відтак, з метою поновлення прав останнього, вказані постанови підлягали скасуванню.

За наведеного, безпідставними є і доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та ТОВ «Обарівінвест» про те, що зобовязавши державного виконавця вчинити дії з метою примусового виконання виконавчих листів, суд вийшов за межі предмету спору.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційні скарзі поданої в інтересах ОСОБА_4 на те, що в оскаржуваній ухвалі суд не конкретизував які дії повинен вчинити державний виконавець для поновлення прав ОСОБА_5, теж не заслуговують на увагу, оскільки встановивши невідповідність дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження», суд зобовязав останнього у відповідності з вимогами вказаного Закону вчинити виконавчі дії щодо примусового стягнення з боржників заборгованості.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія не вбачає підстав для її скасування

Керуючись статтями 368, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги заступника начальника управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обарівінвест» залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва постановлену 14 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_________________________________________

Повний текст судового рішення виготовлено 21.05.2018 р.