Справа №:755/7900/16-ц
Провадження №: 2/755/1242/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяни Володимирівни, приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколової Ольги Миколаївни про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяни Володимирівни, приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколової Ольги Миколаївни про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_10, з яким позивач перебувала у родинних відносинах. Після смерті останнього відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1. 20 листопада 2015 року позивачу стало відому, що 27 жовтня 2015 року ОСОБА_10 склав заповіт на користь відповідача. Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки спадкодавець на момент укладення заповіту не усвідомлював значення своїх дії та не міг надати згоди на підписання заповіту. Просить визнати недійсним заповіт від 27 жовтня 2015 року, складений ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою Ольгою Миколаївною.

06 вересня 2016 року протокольною ухвалою суду залучено ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.123-124, том 1)

09 листопада 2016 року ухвалою суду призначено судову-психіатричну (посмертну) експертизу.

06 листопада 2017 року відновлено провадження по справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що ОСОБА_10 під час знаходження в лікарні був дуже агресивним, постійно звертався до медичного персоналу з претензіями з питань лікування та обслуговування. Після лікарні нервозність залишилася, оскільки порушення речі заважали йому висловити думку. Коли запитувала про стан здоров"я, він намагався розповісти, але не міг через стан здоров"я і з цього приводу дуже нервував. Забував, куди клав необхідні речі.

Відповідач позов не визнала. Пояснила, що 10 вересня ОСОБА_10 не відповідав на телефонні дзвінки, тому приїхали до нього додому та дізналися, що знаходиться у лікарні. У лікарні просив, щоб запросила його друга. Після лікарні спочатку перевезли ОСОБА_10 до нього в квартиру, а потім забрали до себе. Він був лежачим, погано розмовляв, але розумів, про що його питають.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_11 визнала позовні вимоги. Пояснила, що часто телефонував та розповідав про те, хто із родичів його відвідує. Наприкінці лютого 2012 року став агресивним, кидався, міг вдарити. Після другого інсульту помітно було порушення речі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяна Володимирівна, приватний нотаріус Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколова Ольга Миколаївна в судове засідання не з"явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомили.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що знала сусіда Сашу, який був родичем сторін. Він звертався до неї за допомогою: то приготувати їжу, то в холодну пору року одягтися. Після лікарні один раз бачила сусіда, запитала про стан здоров"я та отримала відповідь, яку зрозуміла, хоча було порушення речі.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що працює виїзним фельдшером консультативної виїзної бригади Городищинської підстанції. Наприкінці літа викликали до хворого, у якого був високий тиск та мав гостре порушення мозкового кровообігу(інсульт). Надав необхідну допомогу та запропонував звернутися до лікарні. З хворим говорив, він скаржився на головний біль, при розмові деякі слова пропускав.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що відвідував хворого у лікарні, розмовляв з ним про стан здоров"я та процедури. Він розумів, що необхідно лікуватися, але не був впевненим у результаті.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що був присутнім при складанні заповіту. ОСОБА_10 пояснив, що хоче скласти заповіт на відповідача. Річ у нього була порушена, але зрозуміла. За станом здоров"я він не міг підписати заповіт.

Дослідивши матеріали справи, допитав свідків, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10 (а.с.9), рідний дядько позивача (а.с. 11, 12, том 1).

Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, яка складала із квартири АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 21 жовтня 2005 року (а.с. 86, том 1).

Спадкоємцем другої черги за законом є позивач - племінниця спадкодавця - ОСОБА_1 (а.с. 11-12, том 1), мати якої ОСОБА_16 - рідна сестра спадкодавця - померла 01 липня 2006 року (а.с. 13, том 1).

Згідно заповіту, посвідченого 27 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою Ольгою Миколаївною на нотаріальному бланку серії НАС № 235633, зареєстрованого в реєстрі за № 1491 ОСОБА_10, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, заповів все своє майно ОСОБА_3 (а.с.81, том 1).

Позивач просить визнати заповіт недійсним, обґрунтовуючи тим, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_10 не було вільним і не відповідало його волі, оскільки останній на день складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідач заперечувала проти цього, пояснив, що хоча спадкодавець був лежачим, погано розмовляв, але розумів, про що його питають.

Предметом доказування є встановлення психічного стану ОСОБА_10 на момент складення заповіту для з»ясування того, чи міг він на момент правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 105 ЦПК, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов»язковим.

Ухвалою суду призначено судову-психіатричну (посмертну) експертизу, за висновком якої ОСОБА_10 на час підписання заповіту (27.10.2015) страждав на психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалоптія, наслідки перенесеного інсульту) із когнітивним зараженням. ОСОБА_10 під час підписання заповіту (27.10.2015) за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. ОСОБА_10 під час підписання заповіту (27.10.2015) за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с.6-8, том 2).

Відповідно до ч. 4 ст. 72 ЦПК України експертом ОСОБА_17 надано роз»яснення, що до вказаного експертного висновку комісія дійшла у результаті дослідження усіх наданих сторонами доказів, а саме: матеріалів справи, медичної картки стаціонарного хворого № 22448/531 з Київської міської клінічної лікарні № 3 за 2015 рік, медичної картки стаціонарного хворого № 15/10555 з Київської міської клінічної лікарні № 3 за 2015 рік,медичної картки амбулаторного хворого з комунального закладу "Городтщинське РМО". Так, в медичних картках хворого лікарем невропатологом при опису психічного стану не вказано симптоми неадекватної поведінки. Проаналізувавши надані на дослідження об»єкти експертизи та пояснення свідків комісія дійшла висновку, що ОСОБА_10 на час підписання заповіту страждав на органічне ураження головного мозку судинного генезу із когнітивним зниженням, однак ступені недоумства досягнуто не було. Хоча він мав труднощі при вимовлені слів, але розумів мову співбесідника.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок експерта є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану ОСОБА_10, висновки експертів містять докладний опис отриманих експертами матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об»єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими.

Цей висновок узгоджується з іншими доказами у справа, зокрема, з медичними документами та показаннями свідків ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_15, які не повідомили суду про будь-які порушення з боку психіки ОСОБА_10, що могло б позбавити його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено.

Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як збоку батька, так і збоку матері.

Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених ст. 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним;

Згідно положень ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 2,3 ст.203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно з положеннями ст. 1247 ч.1, ч.2. і ст. 1257 ч.1, ч.2 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Оцінивши висновок експерта в сукупності з іншими наявними доказами, суд дійшов такого висновку

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяни Володимирівни, приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколової Ольги Миколаївни про визнання заповіту недійсним слід відмовити через недоведеність.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 225, 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1247, 1257 Цивільного кодексу України, п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 239, 247, 259, 263, 264-265, 273, 354,355 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бублик Тетяни Володимирівни, приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколової Ольги Миколаївни про визнання заповіту недійсним відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 11 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна