Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 344/224/16-ц

провадження № 61-4836 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

ОлійникА. С.,

СтупакО. В.,

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач 1 - ОСОБА_5,

відповідач 2 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року, у складі судді Пастернак І. А. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року, у складі колегії суддів: Беркій О. Ю., Мелінишин Г. П.,

ОСОБА_7,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виключення із спадкового майна Ѕ частини квартири, визнання права власності на Ѕ частину квартири.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_9 провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що є судове рішення, що набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у справі, рішення суду в якій набрало чинності та у справі яка розглядається суб'єктний склад сторін, предмет та підстави позовів є тотожними.

4 липня 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвали судів першої та апеляційної інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належної правової оцінки фактичним обставинам, які стали підставою для закриття провадження та не встановлено дійсний характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами. У справі, рішення в якій набрало законної сили, матеріально-правова вимога була визнання права в порядку спадкування на цілу квартиру, а у справі, що переглядається, предметом позову є визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, виключення із спадкового майна Ѕ частини квартири, визнання права власності на Ѕ частину квартири, тобто предмет та підстави позовів, за матеріально-правовою вимогою у справах не є тотожними.

13 липня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, матеріально-правові вимоги у справах є тотожними, тому закриття провадження у справі за пунктом 2 частини 1 статті 205 ЦПК України є правильним.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 1 лютого 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виключення із спадкового майна Ѕ частини квартири, визнання права власності на Ѕ частину квартири призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

ОСОБА_4 звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 просила суд про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виключення із спадкового майна Ѕ частини квартири, визнання права власності на Ѕ частину квартири посилаючись на те, що 16 березня 2006 року її чоловіком, під час шлюбу з нею був укладений договір купівлі-продажу квартири в інтересах сім'ї та за спільні кошти сім'ї і дана квартира використовувалася з часу її придбання для задоволення потреб сім'ї, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, підставою позову про визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частини квартири є належність квартири на праві спільної сумісної власності їй та її чоловіку - ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із рішення Івано-Франківського міського суду від 9 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру було задоволено частково та визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1, в іншій частині позову відмовлено.

З позовних вимог вбачається, що ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру посилаючись на те, що квартира набута за час перебування в шлюбі з ОСОБА_10, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому їй належить Ѕ її частини.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2015 року, що набрало законної сили, рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, суб'єктний склад сторін у справі, предмет та підстави позовів є тотожними.

А тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про нетотожність предмету позовів, оскільки предметом спору у рішенні яке набрало чинності була ціла квартира, а у справі, яка переглядається предметом позову є Ѕ частини квартири не заслуговують на увагу, оскільки як в попередній справі, так і в даній справі предметом позову було квартира, як об'єкт спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ її частини.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик