АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» березня 2018 року

м. Харків

справа № 643/13347/17

провадження № 22-ц/790/1250/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року (ухвалене суддею Коротким І.П. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

«18» жовтня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» (далі ТОВ «Жилсервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що забезпечує постійну та належну експлуатацію та надає житлово-комунальні послуги з утримання будинку № 20, що розташований за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, та прибудинкової території.

ОСОБА_1 на праві власності належить квартира № 8, що розташована в зазначеному будинку № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко.

01 жовтня 2006 року між ТОВ «Жилсервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У додатку до даного договору передбачений перелік послуг з обслуговування житлового будинку, а також тарифи за якими послуги надаються.

ТОВ «Жилсервіс» зобовязання за даним договором виконує належним чином, проте відповідач покладені на нього зобовязання щодо сплати отриманих житлово-комунальних послуг не виконує, зважаючи на що утворилася заборгованість, яку останній у добровільному порядку погашати відмовляється.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в розмірі 9 717,64 грн. за період часу з 01 травня 2014 року по 31 травня 2017 року включно та судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Жилсервіс» заборгованість в сумі 9 717,64 грн. та судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права. Судом не досліджені належним чином докази та не встановлені обставини, що мають значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення. Не надано належної оцінки тому факту, що він не є власником вищевказаної квартири № 8, що розташована в зазначеному будинку № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, та постійно проживає за іншою адресою, зважаючи на що не є користувачем житлово-комунальних послуг, що надає ТОВ «Жилсервіс». Крім того, будинок № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, у 2006 році не був придатний до експлуатації. Укладений між сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг не відповідає вимога законодавства.

26 лютого 2018 року представником ТОВ «Жилсервіс» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначив, що доводи відповідача стосовно того, що він не є власником квартири № 8, що розташована в зазначеному будинку № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, а саме укладеним між сторонами договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, дані щодо реєстрації за даною адресою сина відповідача та акт ТОВ «Жилсервіс» щодо проживання осіб в квартирі та користування всім спектром житлово-комунальних послуг. Посилання відповідача щодо встановлення судом недійсності ордеру свідчить про відсутність у нього права власності на квартиру, є необґрунтованими, оскільки ордер не свідчить про наявність права власності, а лише надає право на вселення. Також доводи відповідача спростовуються наявністю судового рішення, за яким останні сплачував на користь ТОВ «Жилсервіс» кошти по заборгованості за надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2018 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи (а.с. 91).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач є користувачем житлового-комунальних послуг, обовязків щодо сплати даних послуг не виконує, зважаючи на що утворилася заборгованість в розмірі 9 717,64 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується зібраними у справі доказами та не заперечується сторонами, що 01 жовтня 2006 року будівельною компанією АТ «Агросервіс-Україна» передано в управління ТОВ «Жилсервіс» житловий будинок № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, для здійснення управління, а ТОВ «Жилсервіс» прийняло на себе управління будинком та є управителем, забезпечує постійну та належну експлуатацію відповідно до чинного законодавства (а.с. 14, 15, 18).

01 жовтня 2006 року між ТОВ «Жилсервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 16).

Відповідно до умов даного договору ТОВ «Жилсервіс» взяло на себе зобовязання забезпечувати обслуговування житлового будинку № 20, що розташований за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, а також утримувати прибудинкову територію, а споживач - ОСОБА_1 зобовязався оплачувати послуги, перелік яких визначений в калькуляції, що є невідємною частиною договору.

В пункті 1.2. договору зазначено, що ОСОБА_1 належить в зазначеному будинку квартира № 8, загальною площею 70,26 кв.м.

13 червня 2006 року виконавчим комітетом Київської ради народних депутатів Харкова на імя ОСОБА_1 видано ордер на право зайняття житлового приміщення, що складається з 4 кімнат в ізольованій квартирі № 8 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, 20 (а.с. 20).

Позивачем надано довідку, з якої вбачається, що заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з травня 2014 року по 31 травня 2017 року становить 9 717,64 грн. (а.с. 22).

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції ТОВ «Жилсервіс» надано довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири № 8, що розташована в будинку № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко. За зазначеною адресою зареєстрований його син - ОСОБА_2 (а.с. 86).

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем не було будь-яким чином доведено, що він та члени його родини в квартирі № 8 не проживають. Крім того, він не повідомляв учасників правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, в тому числі і позивача, про факт його не проживання та членів його родини в квартирі № 8.

При цьому ТОВ «Жилсервіс» встановлено, що за свідченнями сусідів, в квартирі № 8 проживають жильці. Середньомісячне використання електроенергії становить 170 кВт. Особи, що проживають в даній квартирі, користуються всіма послугами, що надаються ТОВ «Жилсервіс». Зазначене підтверджується довідкою ТОВ «Жилсервіс» від 23 лютого 2018 року, яку було додано к відзиву до апеляційної скарги (а.с. 87).

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - ЗУ «Про житлово-комунальні послуги») учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1, як власник квартири № 8, є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються ТОВ «Жилсервіс» як управителем, якими фактично користають особи, які проживають в даній квартирі з відома та за погодженням з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг та відсутність в договорі певних даних, на що посилався в апеляційній скарзі ОСОБА_1, не є правовою підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у цивільній справі № 639/10591/14-ц.

Враховуючи, що в квартирі № 8, що розташована в зазначеному будинку № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, прописаний син відповідача, за свідченнями сусідів в квартира є житловою, середньомісячне використання електроенергії становить 170 кВт, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач як власник квартири, незалежно від фактичного місця проживання, є споживачем житлово-комунальних послуг, який не здійснює їх оплату, зважаючи на що вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати зазначених послуг, що надаються ТОВ «Жилсервіс» в якості управителя.

Колегія суддів вважає доводи ОСОБА_1 стосовно того, що будинок № 20 за адресою: м. Харків, вул. П. Свинаренко, у 2006 році, в період коли між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, не був придатний до експлуатації, безпідставними та такими, що не є правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 травня 2014 року по 31 травня 2017 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на факт того, що по спірній квартирі вирішується питання щодо визнання недійсним ордеру на зазначену квартиру, колегія суддів не може визнати правовою підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову, оскільки доказів, які підтверджують, що відповідач позбавлений права власності на зазначене жиле приміщення, суду не надано.

Виходячи з зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обовязок власника зазначеного житлового приміщення сплачувати за надання житлово-комунальних послуг.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги, викладені ОСОБА_1, були предметом розгляду в суді першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «07» березня 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5