АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/3248/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Литвинюк І.М., Яремка В.В.

секретар Скакун К.І.

позивач- ПАТ КБ «Приватбанк»

відповідач- ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 21 серпня 2017 року в справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (головуючий в 1-й інстанції Слободян Г.М.)

встановив :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовувало слідуючими обставинами.

16.09.2009р. ОСОБА_2 отримав відповідно до укладеного договору б/н, кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 23.03.2017р. утворилася заборгованість, що становить 16520,87грн., яка складається: із заборгованості за кредитом в сумі 188,16 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11982,07грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3325,84 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250грн. штраф (фіксована частина); 774,80 грн. штраф (процентна складова).

Провадження 22-ц/794/536/18 Категорія 19/27

Позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 21 серпня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник банку подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що ним не пропущено строк позовної давності, судом першої інстанції не досліджено та не враховано дії відповідача, якими було перервано строки позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення - скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення з позовом до суду.

Колегія суддів не погоджується з цим з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16.09.2009р. ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання відповідної заяви, за яким він отримав кредит у сумі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З викладеними у зазначеній заяві умовами відповідач погоджується.

Згідно з наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором на 23.03.2017р. становив 16520,87грн., який складається: із заборгованості за кредитом в сумі 188,16грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 11982,07грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3325,84грн., а також 250грн. - штраф (фіксована частина); 774,80 грн. - штраф (процентна складова).

Поряд із цим, зазначений вище розрахунок в частині нарахування штрафів позивач обґрунтовує пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг Умовами і правилами надання банківських послуг.

Проте зазначені умови і правила всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, №6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за невиконання умов укладеного договору задоволенню не підлягають за їх безпідставністю.

В той же час, колегія суддів вважає частково обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту та відсотках, оскільки, виходячи з положень ст. ст. 526, 527, 1054, 1056-1 ЦК України, відповідач має зобовязання щодо сплати передбаченої у вищевказаному розрахунку заборгованості по кредиту та процентах за користування кредитом.

Разом з тим, до цих вимог встановлюється передбачена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Із наданої банком заяви про видачу кредиту, яка підписана позичальником, вбачається, що дата видачі платіжної картки 16.09.2009р., а строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки .

Із наданої банком довідки, вбачається, що відповідачем було отримано картку НОМЕР_1, термін дії якої до кінця травня 2012 року та яку 29.09.2012р. було перевипущено за № НОМЕР_2, строк дії якої продовжено до кінця червня 2016 року.

Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом 03 квітня 2017 року.

При розгляді справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив останню оплату на погашення заборгованості по кредиту 16.07.2014р. в розмірі 159,05грн. Це підтверджено розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи.

Нормами ч.1 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов"язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу або сум санкцій.

Суд першої інстанції безпідставно не з"ясуваву зазначені обставини, порушив норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В той же час проценти за користування кредитом підлягають стягненню за три роки до звернення з позовом до суду, тобто за період з 03 квітня 2014 року по 03 квітня 2017 року.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Крім того, як вбачається з анкети заяви, підписаної відповідачем у справі, сторонами укладеного договору була погоджена базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 36% річних та строк дії кредитного ліміту, що відповідав строку дії картки.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів вважає, що всупереч вимогам ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження того, що поза межами строку дії кредитного договору (після червня 2016 року) він мав право на нарахування відсотків передбачених умовами укладеного договору, оскільки такі умови сторонами кредитного договору погоджені не були, а тому відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, розмір процентів за період з 01.07.2016р. по 03.04.2017р. необхідно визначати не відповідно до умов укладеного кредитного договору, а на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відтак, загальний розмір процентів, виходячи з умов укладеного кредитного договору та положень ст.1048 ЦК України за період з 03.04.2014р. по 03.04.2017р. становить 5176,14грн., який складається з: процентів за період з 03.04.2014р. по 30.06.2016р. в сумі 5155,85грн., процентів згідно облікової ставки Національного банку України за період з 01.07.2016р. по 03.04.2017р. в сумі 20,29грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 5364,30грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 188,16грн. та проценти в розмірі 5176,14грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 519,52грн. - за подачу позовної заяви та 779,28грн. - за подачу апеляційної скарги, а всього слід стягнути 1298,80грн. на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.374, п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 21 серпня 2017 року скасувати.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2009р. у загальній сумі 5364,30грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 188,16грн., проценти в розмірі 5176,14грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 1298,80грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Дата складення повної постанови 18 травня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Вірно з оригіналом :