Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 1905/927/2012

провадження № 61-4844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач -ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року у складі судді Торської І. В. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Міщія О. Я., Ткача З. Є., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Заочним рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недостовірною інформацію, розповсюджену ОСОБА_6, а саме: «... ти викрав у мене нирку, ти викрав у мене нирку, віддай мені нирку!!!!!...» та зобов'язано спростувати цю інформацію шляхом виступу ОСОБА_6 в передачі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що транслюється на каналі «1+1» з оголошенням резолютивної частини рішення суду не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Зобов'язано ОСОБА_6 публічно вибачитися перед ОСОБА_4 за грубе спілкування та нанесення образ за умови трансляції на каналі «1+1» у передачі «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Заборонено ОСОБА_6 вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, що виражається в грубому спілкування з ним та розповсюдженні недостовірної інформації про нього.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

25 квітня 2013 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2012 року.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 травня 2013 року вказану заяву залишено без розгляду на підставі заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9

У квітні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 повторно подав до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення в якій, зокрема, просив поновити йому строк на подання такої заяви.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що особа, яка звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, не навела поважних причин пропуску відповідного строку, які б могли бути підставою для його поновлення. Пропущений строк є надто тривалим та його поновлення порушить принцип правової визначеності.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 відхилено. Ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вважав її законною та обґрунтованою, оскільки суд правильно застосував норми процесуального права та послався на практику Європейського суду з прав людини щодо принципу правової визначеності та прав усіх учасників процесу на справедливий судовий розгляд.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про навмисні дії представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 проти свого довірителя, оскільки такі твердження не підтверджені доказами.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на судовий захист своїх прав. Судами не було враховано, що представник ОСОБА_6, подаючи заяву про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, діяв не в її інтересах, а в інтересах позивача, з приводу чого до поліції було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Також посилається на те, що у постанові державного виконавця від 19 квітня 2013 року про закінчення виконавчого провадження вказана недостовірна інформація, а саме державним виконавцем не зачитувалася вказана постанова особисто ОСОБА_6

У лютому 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про необхідність закрити касаційне провадження, оскільки інтереси відповідача представляє представник за довіреністю, у той час, як чинний ЦПК України дозволяє представляти інтереси учасників справи виключно адвокатам.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 228 ЦПК України 2004 року заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до частини другою статті 72 ЦПК України 2004 року документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Частиною першою статті 73 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Не встановивши поважних причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2012 року, суд першої інстанції законно й обґрунтовано залишив відповідну заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 без розгляду, з чим вірно погодився суд апеляційної інстанції.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня

2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня

2010 року).

Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У даному випадку суди обґрунтовано відмовили у поновленні строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки крім представника відповідача - ОСОБА_9, який отримав копію заочного рішення 11 квітня 2013 року, також 27 січня 2015 року його копію отримала й особисто ОСОБА_6, однак протягом тривалого часу ні відповідач, ні її представник не виявляли належної зацікавленості у розгляді справи і не зверталися із заявою про перегляд заочного рішення суду, з якою звернулася тільки у квітні 2017 року.

Отже, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судами правильно застосовані.

Посилання касаційної скарги на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд не спростовує висновків судів про необхідність дотримання вимог ЦПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а також положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про те, що судами не було враховано зловживання представником відповідача своїми процесуальними права при відкликанні заяви про перегляд заочного рішення, є необґрунтованими.

Суди правильно вказали, що представник відповідача - ОСОБА_9 не був обмежений у своїх процесуальних правах, оскільки саме ОСОБА_6 було видано йому довіреність, якою уповноважено на здійснення усіх дій, які цивільним процесуальним законом дозволено вчиняти відповідачу.

Наявність у діях ОСОБА_9 злочинного умислу та дій спрямованих проти свого довірителя стороною відповідача не доведено, всупереч вимог частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Доводи касаційної скарги з посиланням на недостовірну інформацію у постанові державного виконавцяне заслуговують на увагу, оскільки не є предметом розгляду у даній справі.

Таким чином доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк