АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/474/18Головуючий у 1-й інстанції Черненко В.О. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: Категорія: 47
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

секретар Наконечна М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі - Городищенська міська рада Черкаської області, головне управління Держгеокадастру у Черкаській області,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - відділ Держгеокадастру у Городищенському районі Черкаській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Городищенської міської ради на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 11.01.2018 (ухвалене о 10 год. 29 хв. у залі судових засідань Городищенського районного суду, повний текст складено 17.01.2018, суддя в суді першої інстанції - Черненко В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Городищенської міської ради Черкаської області, головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, відділ Держгеокадастру у Городищенському районі Черкаській області, про визнання права постійного користування земельною ділянкою, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся 24.03.2017 до суду з вищевказаним позовом, яким просив визнати за ним право постійного користування земельними ділянками загальною площею - 45,85 га: в т.ч. рілля - 35,2 га, пасовища - 4,5 га, ставки - 6,15 га. розташованими в адміністративних межах Городищенської міської ради та наданих йому у постійне користування на підставі рішень дванадцятої сесії Городищенської районної ради народних депутатів XXI скликання від 11.03.1993, п'ятнадцятої сесії районної ради народних депутатів XXI скликання від 31.03.1994 та п'ятої сесії районної ради народних депутатів від 16.05.1996.

В обґрунтування вказав на те, що гідно рішень Городищенської районної ради Черкаської області від 11.03.1993, 31.03.1994, 16.05.1996 та 16.02.2001 йому для ведення та розширення фермерського господарства були надані в користування земельні ділянки загальною площею 45,85 га які розташовані в адміністративних межах Городищенської міської ради.

07.07.1997 він отримав Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи селянське (фермерське) господарство «Софіївський фруктовий сад - 1888 рік» по вул. Тургенєва, 77, м. Городище Черкаської області, видане Городищенською райдержадміністрацією.

На підставі вищевказаних рішень позивач передав відповідний пакет документів в ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виготовлення проекту землеустрою та така документація була виготовлена, що підтверджується відповіддю на його звернення за підписом заступника директора ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Разом з тим, після виготовлення проекту землеустрою, документи з ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», повинні були передати до відділу Держгеокадастру (на той час Городищенський районний відділ земельних ресурсів) у Городищенському районі Черкаської області, оскільки замовнику (тобто йому), на той час, документи на руки на видавалися.

Відповідно до вищенаведеної відповіді директора ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», де знаходяться документи позивача в даний час не відомо. На його усні звернення надавалась усна відповідь, що документи передані в Городищенський районний відділ земельних ресурсів.

Позивач неодноразово звертався до відділу Дерржгеокадастру в Городищенському районі щодо з'ясування місцезнаходження документів та одержання Державних актів на підставі вищенаведених рішень та виготовленої технічної документації, однак йому спочатку в усній формі, а потім і письмово було роз'яснено, що вказані документи у відділі Дерржгеокадастру в Городищенському районі відсутні.

Про втрату Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 12.11.1993 позивачем подано оголошення до газети «Вісник Городищини», яке опубліковане в №51 від 18.12.2015.

З початку 2013 року видача Державних актів на право власності на землю не здійснюється, а право власності на земельні ділянки реєструються у новоствореному Реєстрі прав на нерухоме майно. На зміну Державним актам з 01.01.2013 видавалися Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав. А з 01.01.2016 фактично підтвердженням реєстрації прав власності на земельну ділянку є електронна форма.

Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, реєстрацію яких проведено до 01.01.2013, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного Державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою подаються: копія примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого Державного акта; оголошення про втрату документа у друкованих засобах масової інформації за місцем розташування земельної ділянки. Таким чином, за результатами розгляду поданих документів реєстратор проводить державну реєстрацію права власності, підтвердженням якого є електронна форма та, за бажанням власника, паперова форма без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора.

02.11.2016 позивач звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно, щоб зареєструвати своє право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 45,85 га. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 02.11.2016 №32164705 позивачу відмовлено у проведенні такої реєстрації, оскільки він не надав державного акта (або його копії) на право постійного користування на вказані земельні ділянки так як вказані документи у нього відсутні, оскільки він їх передав для виготовлення документації із землеустрою до ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Зазначені фактичні обставини стали підставами для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 11.01.2018 позов задоволено частково та визнано за позивачем право постійного користування земельними ділянками, загальною площею 32,85 га, розташованими в адміністративних межах Городищенської міської ради та наданими йому у постійне користування для ведення та розширення фермерського господарства на підставі рішень дванадцятої сесії Городищенської районної ради народних депутатів XXI скликання від 11.03.1993, в розмірі 11,8 га, п'ятої сесії Городищенської районної ради народних депутатів XXII скликання від 16.05.1996, в розмірі 07,05 га та Городищенської районної ради №14-3 від 16.02.2001, в розмірі 14,0 га. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами те, що йому для ведення та розширення фермерського господарства були виділені земельні ділянки загальною площею 32,85 га. Згідно відповідних рішень органу місцевого самоврядування. Оскільки в позивача відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують його право постійного користування земельними ділянками, це право підлягає захисту у судовому порядку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач Городищенська міська рада подала 09.02.2018 через відділення поштового зв'язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неповне їх встановлення, просить рішення суду скасувати та своїм рішенням відмовити в задоволенні позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що надані в користування позивачу у справі земельні ділянки своєчасно оформлені не були, а з введенням в дію ЗК України позивач, як фізична особа, втратив правову підставу для набуття ним відповідного права, що передбачено ч.2 ст.92 ЗК України. Суд не вказав у рішенні назву фермерського господарства. Рішеннями районної ради від 11.03.1993 та від 16.05.1996 земельні ділянки надавалися ОСОБА_3, а суд ухвалив рішення на користь ОСОБА_3. У скаржника відсутні дані про те, що фермерське господарство позивача «Софіївський фруктовий сад - 1888» здійснює фермерську діяльність, так як у наявності міська рада має лише свідоцтво про реєстрацію юридичної особи в 1997 році. Суд не врахував наявність рішення виконкому Городищенської міської ради від 28.2.2001 №81 згідно якого позивач подав заяву до районної ради про припинення діяльності його ФГ «Софіївська 1888». Згідно рішення Городищенської районної ради від 16.02.2001 №14-3 припинено діяльність ФГ ОСОБА_6 на площі 14,00 га. Та земельну ділянку передано ФГ ОСОБА_3 «Софіївські сади - 1888», а не ФГ «Софіївський фруктовий сад - 1888», як вказано в свідоцтві про державну реєстрацію особи. В даному випадку рішення виконкому було винесено після рішення районної ради, що є неправильним.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_3 суду не надходило .

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Усі учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та викликані до судового засідання, оскільки їх явка була визнана судом обов'язковою, але не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 11.03.1993 на дванадцятій сесії Городищенської ради народних депутатів ХХІ скликання вирішено відвести ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення фермерського господарства, загальною площею 11,8 га, з них ріллі 9,0 га, пасовищ 0,8 га земель запасу в адмінмежах Городищенської міської ради народних депутатів (копія архівного витягу від 03.03.2016 №58/04-03).

31.03.1994 на п'ятнадцятій сесії районної ради народних депутатів ХХІ скликання вирішено змінити межі фермерських господарств ОСОБА_7 і ОСОБА_6, шляхом обміну рівноцінними по площі ділянками і внести до державних актів на право постійного користування відповідні зміни (копія архівного витягу від 17.03.2016 №58/04-03).

Згідно архівного витягу від 02.01.2018 №1/04-03, 16.05.1996 на п'ятій сесії районної ради народних депутатів ХХІІ скликання вирішено надати земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - 14,1 га ріллі на двох за рахунок ліквідованого фермерського господарства ОСОБА_7.

Згідно рішення Городищенської районної ради №14-3 від 16.02.2001 «Про внесення змін в землекористування району» припинено діяльність фермерського господарства ОСОБА_6 на площі 14,0 га ріллі. Земельну ділянку передано в землі запасу Городищенської міської ради. Цим же рішенням надано земельну ділянку, площею 14,0 га ріллі із земель запасу Городищенської міської ради для розширення фермерського господарства «Софіївські сади 1888» ОСОБА_3 (копія архівного витягу від 25.03.2016 №58/04-03).

Враховуючи вищенаведені рішення органу місцевого самоврядування суд прийшов до висновку про те, що позивачу у справі для ведення та розширення фермерського господарства були надані земельні ділянки загальною площею 32,85 га.

Позивачем не надано заперечення стосовно задоволення його позовних вимог відносно земельних ділянок у меншій площі, ніж вказано у позові, отже висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин не є предметом апеляційного перегляду на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Як вірно вказав суд першої інстанції відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно ст. 116 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Одночасно відповідно до ч. 2 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою набувають підприємства, установи, організації, що належать до державної та комунальної власності.

Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про фермерське господарство» визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. При цьому частиною 2 цієї ж статті встановлено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Чинним земельним законодавством на час виділення земельних ділянок позивачу у справі було передбачено надання Радами народних депутатів із земель державної власності, земельних ділянок у постійне користування, зокрема, громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства - ст. 7 ЗК України 1990 року.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2005 переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

За Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення вищенаведеного пункту щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним.

Верховний Суд України у своїй постанові від 26.09.2011 у справі №6-14цс11 вказав, що п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення, про що вірних висновків дійшов суд першої інстанції.

Крім того, згідно чинних положень п.«а» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Отже у даній справі є правомірним визнання за позивачем права постійного користування земельними ділянками, яке ним набуто на підставі рішень органу місцевого самоврядування, винесеного в межах наданої компетенції, оскільки іншого способу захистити відповідне право у позивача немає.

При цьому апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що надані в користування позивачу у справі земельні ділянки своєчасно оформлені не були, а з введенням в дію ЗК України 2001 року позивач, як фізична особа, втратив правову підставу для набуття ним відповідного права, що передбачено ч.2 ст.92 ЗК України, адже такі доводи суперечать висновкам, які слідують з системного аналізу постанови ВСУ від 26.09.2011 у справі №6-14цс11 та рішення КСУ від 22.09.2005 №5-рп/2005, та полягають у тому, що особа, яка належним чином набула прав на земельну ділянку згідно чинного на момент їх набуття законодавства, не може бути позбавлена чи обмежена у цих правах у зв'язку із послідуючими змінами, які вносяться до профільних законів, та, зокрема, обмежують коло осіб, що можуть мати в користуванні чи на праві власності земельні ділянки.

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що суд не вказав у рішенні назву фермерського господарства, адже зі змісту оскарженого рішення вбачається, що в даному випадку позивач є засновником та членом ФГ «Софіївський фруктовий сад - 1888», яке й використовує спірні земельні ділянки.

Також та обставина, що рішеннями районної ради від 11.03.1993 та від 16.05.1996 земельні ділянки надавалися ОСОБА_3, а суд ухвалив рішення на користь ОСОБА_3, не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції, оскільки не дає підстав для сумнівів у ідентичності особи, яка звертається за захистом своїх прав до суду, та особи, якій надано в користування земельні ділянки, оскільки останні перебувають в користуванні ФГ саме позивача - ОСОБА_3, що не оспорено.

Апеляційні доводи про те, що у скаржника відсутні дані про те, що ФГ позивача «Софіївський фруктовий сад - 1888» здійснює фермерську діяльність, так як у наявності міська рада має лише свідоцтво про реєстрацію юридичної особи в 1997 році також не свідчить про невірність висновків суду у справі, адже дана обставина, незалежно від її доведеності, не свідчить про відсутність права у позивача звертатися до суду за захистом свого права користування земельними ділянками.

Апеляційний суд оцінює критично посилання скаржника на те, що суд не врахував наявність рішення виконкому Городищенської міської ради від 28.2.2001 №81 згідно якого позивач подав заяву до районної ради про припинення діяльності його ФГ «Софіївська 1888», а згідно рішення Городищенської районної ради від 16.02.2001 №14-3 припинено діяльність ФГ ОСОБА_6 на площі 14,00 га, та земельну ділянку передано ФГ ОСОБА_3 «Софіївські сади - 1888», а не ФГ «Софіївський фруктовий сад - 1888», як вказано в свідоцтві про державну реєстрацію особи, та про те, що в даному випадку рішення виконкому було винесено після рішення районної ради, що є неправильним, оскільки позивач, набувши у встановленому законодавством порядку прав на користування земельними ділянками, може використовувати їх для забезпечення діяльності свого ФГ. При цьому, позивач може припиняти діяльність одного ФГ та реєструвати інше, яке буде використовувати земельні ділянки, що перебували в користуванні того, що припинило діяльність.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 11.01.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 11.01.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Городищенської міської ради Черкаської області, головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, відділ Держгеокадастру у Городищенському районі Черкаській області, про визнання права постійного користування земельною ділянкою - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 15 травня 2018.

Головуючий

Судді