АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/828/18Головуючий по 1 інстанції - Ткаченко С.Є.
Категорія: 23 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретар Наконечна М.М.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринська аграрна компанія» на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року (ухваленого в приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області під головуванням судді Ткаченко С.Є.) у справі за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринська аграрна компанія» про визнання договору оренди землі недійсним.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

06 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до СТОВ «Чигиринська аграрна компанія» про визнання договору оренди землі недійсним.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4, а 12 липня 2007 року від його імені було укладено договір оренди належної померлому земельної ділянки площею 2,50 га строком на 5 років, який 18 січня 2008 року зареєстровано у Чигиринському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 19.

Оскільки договір оренди землі набув чинності після його державної реєстрації, то строк його дії закінчувався 12 січня 2013 року.

Він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом отримав у власність вищезазначену земельну ділянку та продовжив строк дії договору оренди землі з відповідачем ще на 5 років, тобто до 18 січня 2018 року.

Відповідач сплачував йому орендну плату за користування землею починаючи з 2008 року по 2016 рік включно.

Коли позивач почав вживати заходів до укладення договору оренди землі на новий строк та на нових умовах, то з'ясувалося, що належна йому земельна ділянка передана в оренду відповідно до договору від 16 березня 2016 року, який зареєстровано в реєстрі 16 березня 2016 року за № 13713641.

Однак, він не підписував з відповідачем договір оренди земельної ділянки від 16 березня 2016 року, як і не давав доручень на його підписання третім особам.

При цьому, угоди про припинення чи продовження строку дії договору оренди землі від 12 червня 2007 року він також з відповідачем не укладав.

Договір оренди земельної ділянки від 16 березня 2016 року зареєстрований Черкаським районним управлінням юстиції та містить умови, що продовжують строк оренди на 8 років порівняно з попереднім договором оренди землі, тобто договір оренди землі було зареєстровано під час дії попереднього договору оренди землі проти його волі, при цьому згоди на підписання даного він не надавав.

А тому, просив визнати недійсним договір оренди землі від 16 березня 2016 року.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,1160 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Рацівської сільської ради Чигиринського р-ну Черкаської обл., укладений 16 березня 2016 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Чигиринська аграрна компанія» та зареєстрований Черкаським районним управлінням юстиції за № 13713641.

Стягнуто з СТОВ «Чигиринська аграрна компанія» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640 грн. та витрати, пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 2 250 грн. 24 коп.

В апеляційній скарзі СТОВ «Чигиринська аграрна компанія» просить скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та не було взято до уваги той факт, що між сторонами по справі, окрім укладеного договору оренди землі від 12 червня 2007 року після його завершення було укладено новий договір оренди землі від 06 квітня 2012 року, якому не було надано належної оцінки та він судом не був взятий до уваги.

Крім того, суд не взяв до уваги, що згідно договору оренди землі від 16 березня 2016 року орендна плата була встановлена в розмірі 5 відсотків, але орендарем в односторонньому порядку на користь орендодавця було збільшено виплату орендної плати в 2016 та 2017 роках та сплачено оренду плату у розмірі 7 відсотків від нормативної грошової оцінки.

СТОВ «Чигиринська аграрна компанія» вказує, що отримавши оренду плату за 2016 та 2017 роки, позивач таким чином ствердив факт укладення договору оренди від 16 березня 2016 року. за весь період, що відповідач орендував земельну ділянку, орендодавець не цікавився згідно якого договору, на яких умовах та з якою орендною платою орендується його земельна ділянка. Він не вносив жодних власних пропозицій щодо умов оренди, а тільки цікавився виплатами орендної плати, однак, коли з'явився інший орендар, з незрозумілих на це причин відразу почав шукати підстави для розірвання договору оренди.

Тому, за вищевикладених обставин СТОВ «Чигиринська аграрна компанія» вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними і суд неправомірно їх задовольнив, порушивши при ухваленні рішення вимоги чинного законодавства.

У відзиві, що надійшов від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ТОВ «Чигиринська аграрна компанія» зазначено, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального законодавства і таке рішення ґрунтується на основі фактичних обставин справи та матеріалах проведеної експертизи. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач згідно з договором оренди землі від 12 червня 2007 року, укладеного від імені його батька ОСОБА_4 з відповідачем строком на 5 років та зареєстрованого 18 січня 2008 року у Чигиринському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 19 (а.с.7-10, 15-19), отримував орендну плату, визначену вказаним договором та після закінчення 18 січня 2013 року строку дії договору погодився на його продовження ще на 5 років, тобто, до 18 січня 2018 року, що вбачається з податкових відомостей.

Ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.

Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як визначено в ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Судячи з наданої позивачем інформаційної довідки № 102522472 від 03 листопада 2017 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 березня 2016 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 2,1160 га, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 10 років з правом пролонгації (а.с. 13).

Судом першої інстанції було встановлено, що під час реєстрації оскаржуваного договору оренди землі реєстратором було допущено повторну реєстрацію обтяження на об'єкт нерухомого майна.

Разом з тим, згідно до ч.1 і ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно до вимог ч.ч. 2-4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Положення ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачають, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Вищезазначене узгоджується з нормами ст. 651 ЦК України, згідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину, що узгоджується з вимогами ст. 215 ЦК України.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 1/105 від 30 січня 2018 року, підписи від імені ОСОБА_3 в договорі оренди земельної ділянки площею 2,1160 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного 16 березня 2016 року зі СТОВ "ЧАК" та зареєстрованого 16 березня 2016 року Черкаським районним управлінням юстиції Черкаської області, запис про речове право № 13713641, виконано не ОСОБА_3, а іншою особою.

Дана обставина підтверджує факт того, що підписання оскаржуваного договору оренди землі не відповідало волевиявленню позивача та було здійснено всупереч бажанню останнього, про що він і зазначав у своїй позовній заяві і через що й звернувся за захистом своїх прав до суду. А тому, на думку суду, укладення спірного договору оренди землі відбулося з порушенням істотних умов договору та невідповідністю його нормам ст. 203 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо факту отримання позивачем орендної плати за 2016-2017 роки, а тому дійсності договору оренди від 2016 року спростовуються встановленими обставинами справи. суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним доводам та зазначив, що під час огляду оригіналу даного ордера в судовому засіданні, судом було встановлено, що запис «ор. плата згідно дог. оренди землі б/н від 16 березня 2016 року) дописано іншим почерком та іншою ручкою, що ставить під сумнів наявність цього запису на час надання вказаного ордеру позивачу для здійснення ним запису про підтвердження отримання орендної плати. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, та вважає, що такий доказ, який наданий відповідачем не може бути взятий до уваги як обгрунтований під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем надано суду належні та допустимі доказ в підтвердження своїх позовних вимог, відповідачем такі докази не спростовані і підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринська аграрна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чигиринська аграрна компанія» про визнання договору оренди землі недійсним залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2018 року.