Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 742/2064/16-ц

провадження № 61-13090св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Рябота В. І. від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Страшного М. М., Шевченка В. М., від 07 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» (далі - ПАТ «Чернігівобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 відповідно до умов договору про користування електричною енергією від 24 вересня 2009 року є споживачем електроенергії за адресою: АДРЕСА_1. 09 березня 2016 року уповноваженими працівниками ПАТ «Чернігівобленерго» проводилась перевірка лічильника за адресою відповідача, про що складено акт про пломбування та проведення робіт в електроустановках побутового споживача, який підписаний трьома представниками позивача. В акті були зафіксовані фактичні показники електролічильника, які були внесені в особовий рахунок відповідача, які значно відрізнялись від тих показників, які споживач повідомив позивачу по телефону. 18 березня 2016 року відповідач заявила про крадіжку цього лічильника та 05 квітня 2016 року тимчасово встановлено інший лічильник. Станом на 24 червня 2016 року, враховуючи фактичні показники лічильника, що встановлений у будинку відповідача, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію становить 67 931,96 грн, яку ПАТ «Чернігівобленерго» просило стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року позов ПАТ «Чернігівобленерго» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Чернігівобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 67 931,96 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи із показників лічильника, зафіксованих в акті від 09 березня 2016 року, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію, оскільки відповідач належним чином не виконувала своїх зобов'язань із сплати за спожиту електричну енергію і не спростувала розрахунок, наданий позивачем.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових та необґрунтованих висновків про правомірність вимог позивача, надали неправильну оцінку обставинам справи та доказам, ухвалили судові рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, суди не перевірили законності складення акта про пломбування та проведення робіт в електроустановках побутового споживача від 09 березня 2016 року, а також розрахунок заборгованості, наданий відповідачем. Також суди не дослідили відомості показників лічильника, у якій зазначені інші дані, ніж в акті від 09 березня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання оскаржуваного рішення до закінчення касаційного розгляду.

У квітні 2017 року ПАТ «Чернігівобленерго» подало заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У справі, що переглядається, установлено, що 24 вересня 2009 року між ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, та ВАТ ЕК «Чернігівобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Чернігівобленерго», був укладений договір № НОМЕР_1 про користування електричною енергією, згідно з умовами якого енергопостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 10,0 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 5 договору передбачено, що у вказаному будинку ОСОБА_4 встановлено прилад обліку електричної енергії № 08028370, тип ЛТЕ - 1.03 Т, кількість фаз - 3.

09 березня 2016 року при проведенні перевірки представниками Прилуцького РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» було проведено контрольний огляд лічильника у відповідача, про що було складено акт про пломбування та проведення робіт в електроустановках побутового споживача ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, підписаний трьома представниками енергопостачальника.

Вказаним актом встановлено, що 09 березня 2016 року в присутності охоронця, який відмовився від підпису, інспектором ОСОБА_7., монтерами ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, оглянуто лічильник № 08028370 та зафіксовано його показники - 069605.

18 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до позивача з заявою про крадіжку вказаного електролічильника.

Згідно з обіговою відомістю за абонентом ОСОБА_4, особовий рахунок НОМЕР_1, попередній показник цього ж лічильника за лютий 2016 року становив 024301.

Такі показники електролічильника вносились контролером до обігової відомості зі слів відповідача, які вона передавала позивачу у телефонному режимі.

Після контрольного огляду позивачем було внесено показник лічильника 069605 на особовий рахунок відповідача НОМЕР_1, відповідно до фактичного споживання електричної енергії.

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію по особовому рахунку № НОМЕР_1, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_4 за спожиту електричну енергію у розмірі 45304 кВт (різниця між поточним та попереднім показниками), з урахуванням проведених нею оплат, станом на 26 червня 2016 року становила 67 931,96 грн.

За змістом частини першої статі 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричною енергією для населення згідно із законодавством України.

Відповідно до пункту 21 Правила користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (із змінами і доповненнями) (далі - ПКЕЕН) знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісячно. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

Згідно з пунктом 42 ПКЕЕН споживач зобов'язаний оплачувати вартість спожитої електричної енергії та здійснювати інші платежі відповідно умов договору та вказаних Правил.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 березня 2015 року за № 231/26676, встановлено тарифи на електроенергію, що відпускається населенню.

Установивши, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання зі сплати за спожиту електричну енергію, постачальником якої є позивач, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електроенергію.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідачем не спростовано, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Чернігівобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 67 931,96 грн.

При цьому суди правильно виходили з того, що достовірними є відомості щодо кількості спожитої відповідачем електроенергії, зазначені в акті від 09 березня 2016 року (069605 кВт), а не зазначені самим споживачем у телефонному режимі та з її слів записані до облікової відомості (024301).

Зокрема, суди правильно взяли до уваги, що акт від 09 березня 2016 року складений законно, підписаний трьома працівниками енергопостачальника, обставини перевірки даних щодо показань електролічильника підтверджені допитаними у суді першої інстанції свідками, оригінал самого акта оглянутий судом апеляційної інстанції. Натомість сторони визнали, що дані щодо кількості спожитої електроенергії у відомості обліку показників лічильника, що ведеться позивачем, вносяться зі слів відповідача у телефонному режимі. Оскільки правильність цих даних позивач може перевірити лише шляхом перевірки, яка показала інші дані, ніж зазначала відповідач, суди дійшли правильного висновку про необхідність оплати відповідачем різниці між кількістю спожитої електроенергії, встановленої перевіркою лічильника, та зазначеною усно відповідачем (001= 45304 кВт), вартість якої, з урахуванням проведених відповідачем оплат, становить 67 931,96 грн.

Доводи касаційної скарги, на які посилається ОСОБА_4, вже були предметом дослідження та судами, їм надана оцінка на підставі належних і допустимих доказів, а суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не здійснює переоцінку цих доказів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 24 лютого 2017 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта