Справа № 303/4032/17
2/303/70/18
ряд. стат. звіту -4
РІШЕННЯ
Іменем України

14 травня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого - судді Пак М.М.
секретар судового засідання Тромпак В.В.
сторони по справі: позивач ОСОБА_1
представник позивача ОСОБА_2
відповідач ОСОБА_3
представник відповідача ОСОБА_4
відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представники третьої особи Туряниця Г.Ю., ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - служба у справах дітей Мукачівської РДА про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння,-
в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду по справі залучено третю особу - службу у справах дітей Мукачівської РДА.
Позовні вимоги мотивує тим, що він ( ОСОБА_1 ) проживав разом з відповідачем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 1995 року. На той час, прізвище відповідача було ОСОБА_9 . Однією сім`ю вони проживали в АДРЕСА_1 , а зареєстрований за даною адресою був з 1996 року. За даними погосподарських книг, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зазначений як зять. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилася дитина - ОСОБА_10 . Так, вони з відповідачем вели спільний побут, спільний бюджет, піклувалися одне про одного та про спільну дитину. 28 травня 1999 року вони за спільні кошти придбали житловий будинок в АДРЕСА_2 , а Договір купівлі-продажу будинку оформлявся від імені відповідача - ОСОБА_11 . Після придбання будинку, вони всією сім`єю переїхали жити в с.Барбово. Зазначає, що він ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 18 червня 1999 року згідно запису погосподарської книги №6 на 1996-2000 роки, що підтверджується відповіддю Макарівської сільської ради за №84/02-18 від 02 березня 2017 року. З метою узаконення сімейних відносин 02 липня 2004 року вони з відповідачем одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження, 02 липня 2004 року зроблено запис № 08 та виконкомом Макарівської сільської ради Мукачівського

-2-
району видано свідоцтво про одруження. 07 липня 2015 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду шлюб між сторонами по справі розірвано. Звертає увагу на те, що факт їй проживання однією сім`єю з січня 1995 року підтверджується спільним місцем проживання, оскільки спочатку вони разом проживали в с.Горонда, а згодом після придбання будинку в с.Барбово, що підтверджується записами, здійсненими у погосподарських книгах та зазначено у відповідях сільських рад. Окрім того, факт проживання однією сім`єю підтверджується спільним побутом, піклуванням одне про одного, взаємними правами та обов`язками по відношенню один до одного та їхньої спільної дитини. Більше того, у 2004 році вони зареєстрували шлюб офіційно. Так, встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне йому ( ОСОБА_1 ) для поділу майна, набутого за час проживання з відповідачем. Щодо визнання права спільної сумісної власності на майно, то зазначає, що проживаючи з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ними було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності. В даному будинку протягом 2003 та 2004 років, ними було здійснено ремонт та замінено вікна, двері. Також, у 2009 році було здійснено ремонт кімнати. Ремонт полягав не тільки у відновленні зовнішнього оздоблення стін, а й заміні саманних стін на цеглу. Загалом, ним ( ОСОБА_1 ) було придбано будівельних матеріалів на суму - 67148 грн. все це підтверджується також тим, що у 1999 році, був складений зведений Акт вартості будівель і споруд домоволодіння АДРЕСА_2 з якого вбачається, що стіни будинку саманні. Дійсна вартість будинку - 8888 грн. Згідно технічного паспорту, виготовленого 01 червня 2017 року, стіни будинку - цегляні та інвентарна вартість будинку становить 247 950 грн. Вважає, що жодних обставин, які б перешкоджали визнати житловий будинок з надвірними спорудами спільною сумісною власністю - не існує. Щодо витребування майна із чужого незаконного володіння то зазначає, що збираючи документи для звернення до суду з вимогою про поділ майна подружжя, він ( ОСОБА_1 ) дізнався, що 15 лютого 2017 року, відповідач ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по Ѕ частини спірного житлового будинку, без його згоди та його відома. Таким чином будучи власником Ѕ частини будинку ОСОБА_3 самовільно розпорядилася Ѕ частиною, яка належала йому на праві приватної власності. Так, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули право власності на спірний будинок в особи, яка не мала права його відчужувати та поза волею власника, тобто його ( ОСОБА_1 ), і тому таке підлягає витребуванню від добросовісного набувача на його користь, адже ОСОБА_3 не мала відчужувати будинок в цілому, так як такий є спільною сумісною власністю і йому належить Ѕ частина даного будинку. Тому на підставі вищенаведеного він ( ОСОБА_1 ) звертається до суду та просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_11 та ОСОБА_1 у період з січня 1995 року по 02 липня 2004 року; визнати за ним ( ОСОБА_1 ) майно - житловий будинок АДРЕСА_2 як об`єкт права спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_1 ; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка діє в інтересах доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по ј частині будинку АДРЕСА_2 та визнати за ним ( ОСОБА_1 ) право власності на 2/4 частини будинку, який знаходиться за вищевказаною адресою.
Позивач - ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просив суд їх задоволити.
Відповідач - ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали просили в їх задоволенні відмовити, та пояснили, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 був придбаний за грошові кошти, які ОСОБА_3 отримала за продаж іншого будинку, який у свою чергу отримала у спадок. Тобто, зазначили, що даний будинок не є спільно набутим майном.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 також показала суду, що у 1988 році вона уклала шлюб з ОСОБА_9 , який у свою чергу розірвала у 1994 році. За час шлюбу з ОСОБА_9 вона проживала у АДРЕСА_1 . З позивачем по справі ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу, почала проживати з 1995 року за вищевказаною адресою.

-3-
У 1999 році, будинок АДРЕСА_1 вона продала і за ті же кошти купила будинок у с.Барбово. Згоди від позивача не потрібно було, оскільки вони проживали спільно без реєстрації шлюбу. Таким чином, факт спільного проживання з ОСОБА_1 у період з 1995 року і до часу укладення шлюбу вона ( ОСОБА_3 ) визнала. Також зазначила, що у будинку позивач ніякі ремонти не робив, у 1995 чи 1996 році, позивач працював водієм у військовій частині, а вона в цей час ніде не працювала, оскільки була з дитиною. Ствердила, що ніякі стіни в будинку не змінювалися, а вікна поміняла вона за грошові кошти, які отримала від продажу корови.
Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_13 також показав суду, що щодо позовних вимог заперечує, оскільки в той час як здійснювався продаж будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а через два тижні було придбано будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 фактично проживала з ОСОБА_1 , але офіційно перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 . Звернув увагу на те, що будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері.
Відповідач - ОСОБА_5 в судовому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила суд у їх задоволенні відмовити, оскільки процедуру купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 вони здійснили згідно національного законодавства України, із залученням Мукачівської районної державної адміністрації, оскільки купівля продаж будинку здійснювався і в інтересах дитини і нотаріально посвідчувався..
Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, та показала суду, що будинок вони придбали згідно національного законодавства України.
Третя особа - представник служби у справах дітей Мукачівської РДА Туряниця Г.Ю. в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог ОСОБА_1 тільки в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, де також порушено інтереси дитини, що у свою чергу є неприпустимим. Інші позовні вимоги залишила на розсуд суду.
Свідок - ОСОБА_15 в судовому засідання показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . З позивачем ОСОБА_1 перебуває у хороших сусідських відносинах. З відповідачем ОСОБА_3 були хороші відносини, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона не знає. Показала суду, що вона з сім`єю у село Барбово переїхали проживати у 1996 році, а десь через 2 чи 3 роки з`явилася велика сім`я ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і п`ятеро дітей. Хата, про яку йде спір була розвалюха і в ній ніхто до того не жив, однак умови для проживання були. Під час їх проживання ОСОБА_18 купив корову, і навіть працював на огороді. Їй відомо, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 почали спільно проживати однією сім`єю з 1995 року про це їй відомо, оскільки з даною сім`єю спілкувалися. Також, ОСОБА_17 їй розповідала, що до того як переїхати в с.Барбово, вони жили в селі Горонда, Петро весь час працював, здійснював ремонти дахів. Щодо грошових коштів, за які був придбаний будинок в АДРЕСА_3 , то показала, що гроші всі зберігалися у ОСОБА_18 і будинок був придбаний за ті кошти, які були у Петра у кишені, а у ОСОБА_17 грошей ніколи не було. Щодо будинку в с.Горонда, то ОСОБА_17 їй розповідала, що даний будинок належав її мамі, а мама за життя казала, що даний будинок перепише на ОСОБА_19 свого старшого сина.
Заслухавши пояснення позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_13 , відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представників третьої особи - Туряниця Г.Ю., ОСОБА_7 , дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

-4-
В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 1997 року у сім`ї ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , народилася донька - ОСОБА_10 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно виконкомом Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 26 жовтня 2004 року (а.с.19).
Відповідно до копії Договору посвідченого державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Рошко М.М. від 28 травня 1999 року та зареєстрований в реєстрі за №І-2275, ОСОБА_21 , який діє в інтересах ОСОБА_22 продав, а ОСОБА_11 купила належний ОСОБА_23 цілий жилий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 з належними до будинку надвірними спорудами та прибудовами (а.с.20-21).
Відповідно до копії Свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 виданого виконкомом Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 02 липня 2004 року, між ОСОБА_16 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб 02 липня 2004 року, про що зроблено актовий запис №08. Прізвища після одруження чоловіка та дружини - ОСОБА_24 (а.с.24).
07 липня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_20 до ОСОБА_16 про розірвання шлюбу, Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким вирішено : Розірвати шлюб між ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 02 липня 2004 року Виконавчим комітетом Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 08 (а.с.25-26).
З копії Листа за № 02-06/135 голови Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області Туряниця І.І. від 02 березня 2017 року вбачається, що згідно відомостей погосподарських книг - ОСОБА_16 , 1962 року народження, був зареєстрований в АДРЕСА_1 , з 1996 року по 09 червня 1999 року. За вищевказаною адресою також були зареєстровані: голова домогосподарства - ОСОБА_25 , 1927 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ; донька - ОСОБА_11 , 1956 року народження; онук - ОСОБА_26 , 1975 року народження; онук - ОСОБА_27 , 1977 року народження, онука - ОСОБА_28 , 1983 року народження; онук - ОСОБА_29 , 1987 року народження; онука - ОСОБА_30 , 1997 року народження; зять - ОСОБА_16 , 1962 року народження (а.с.18).
З копії Листа №84/02-18 голови Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області Геревич М. від 02 березня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 18 червня 1999 року згідно запису погосподарської книги : №6 на 1996-2000 роки. З 18 червня 1999 року згідно записів погосподарських книг Макарівської сільської ради разом з ОСОБА_16 були зареєстровані : за погосподарською книгою №6 на 1996-2000 роки: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; за погосподарською книгою на 2001-2005 роки: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; за погосподарською книгою на 2006-2010 роки: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; за погосподарською книгою на 2011-2015 роки: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_32 ,

ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ; ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_14 ; за погосподарською книгою №7 на 2016-2020 роки: ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.22-23).
Відповідно до копії Зведеного Акту вартості будівель і споруд, будинок АДРЕСА_3 побудований 1934 році і станом на 21 травня 1999 року оціночна його вартість складала - 8888 грн. (а.с.28-31).
Відповідно до Технічного паспорту на індивідуальний (садибний) житловий будинок виготовлений 01 червня 2017 року, замовником технічної інвентаризації будинку АДРЕСА_3 є - ОСОБА_16 . Інвентаризаційні вартість будинку складає - 247 950 грн. (а.с.32-36).
Відповідно до копії Договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан О.П. від 15 лютого 2017 року та зареєстрованого в реєстрі №45, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_32 продала, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка діє від свого імені та від імені малолітньої доньки ОСОБА_8 купили по Ѕ частці житлового будинку під номером АДРЕСА_3 (а.с.41-42).
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №93702871 сформований 04 серпня 2017 року вбачається, що будинок АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_8 в розмірі Ѕ частки та ОСОБА_5 в розмірі Ѕ частки (а.с.50-51).
На виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 12 січня 2018 року про витребування доказу від приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Щербан О.П. надійшов супровідний лист разом з копіями таких документів: Договір купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан О.П. від 15 лютого 2017 року та зареєстрований в реєстрі №45, укладений між ОСОБА_32 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 ; Дублікат договору посвідчений державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Рошко М.М. від 28 травня 1999 року та зареєстрований в реєстрі № 121, з якого вбачається, що ОСОБА_21 , який діє від імені ОСОБА_22 продав, а ОСОБА_11 купила будинок, що розташований в АДРЕСА_3 ; Розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області Гайдай С. за № 17 від 16 січня 2017 року, яким надано дозвіл ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_15 на придбання Ѕ частки будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 у власність від імені малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 75986277 сформований 15 грудня 2016 року, з якого вбачається, що будинок АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності - ОСОБА_3 ; Довідка за № 154 видана виконкомом Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 15 лютого 2017 року, відповідно до якої у дворогосподарстві, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_16 , 1962 року народження; ОСОБА_27 , 1977 року народження; технічний паспорт на житловий будинок індивідуального фонду складений

-6-
21 травня 1999 року, в якому зазначено власника будинку АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 ; Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 сформований 28 грудня 2016 року, з якого вбачається, що інформація про зареєстроване право на земельну ділянку площею 0,1982, яка знаходиться за вищевказаною адресою в Державному земельному кадастрі - відсутня; Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 15 лютого 2017 року.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_16 про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини 1 статті 1 Сімейного кодексу України, сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до чатсини 1 статті 4 Сімейного кодексу України, особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім`ї. Так, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї
Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.
Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_36 зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.
У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.
Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне

-7-
придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_10 . Проживали вони за адресою: АДРЕСА_3 , але в той же час були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 у період з 1996 року по 09 червня 1999 року, про свідчать довідки надані Горондівською сільської радою Мукачівського району та Макарівською сільською радою Мукачівського району. В подальшому сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_37 уклали шлюб 02 липня 2004 року, який у свою чергу рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07 липня 2015 року було розірвано.
Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено, а відповідачем визнано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_38 у пероід з 1995 року проживали однією сім`єю і вели спільне господарство, тому суд приходиться до висновку, що дана позовна вимога підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_16 про визнання права спільної сумісної власності, суд приходить до наступного.
Нормою частини 1 статті 36 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Так, статтею 54 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї. Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.
Статтею 55 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.
Відповідно до частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Частинами 1, 2 та 3 статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 63 цього Кодексу, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

-8-
Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а частиною 4 статті 65 даного Кодексу встановлено, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Також суд звертає увагу на Постанову Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя за № 11 від 21 грудня 2007 року.
Так, пунктом 23 даної Постанови встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Однак, національним законодавством роз`яснено, що із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в Цивільному кодексу - право на спадщину, але оскільки Сімейний кодекс України, набрав чинності з 1 січня 2004 року і зворотної сили не має, то положення статті 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.
Так, діючим до 01 січня 2004 року Кодексом про шлюб та сім`ю України, майнові права та обов`язки передбачались лише для подружжя. Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім`ю України не містив норми, яка б регулювала право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Тому, встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу у період до 1 січня 2004 року не має ніякого правового значення для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою чи чоловіком до 1 січня 2004 року, оскільки майнові права та обов`язки породжував лише зареєстрований в установленому порядку шлюб.
Діючий з 01 січня 2004 року Сімейний кодекс України (2003 року, зі змінами та доповненнями) містить норму, що регулює право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Так, за змістом статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час

-9-
спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тому, встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу у період після 1 січня 2004 року має правове значення для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою чи чоловіком після 1 січня 2004 року.
Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», спори щодо майна осіб, які проживають однією сім`єю, але не перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно пункту 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК України та з урахуванням пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», правила статтей 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України в цих випадках не застосовуються.
За змістом частини 1 статті 17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, вважалось їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 статті 112 Цивільного кодексу України 1963 року визначалось, що спільною сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.
За змістом пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при розгляді позовів, пов`язаних зі спільною власністю громадян, суди мають виходити з того, що відповідно до чинного до 1 січня 2004 року законодавства спільною сумісною власністю безспірно було лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України), що ж до майна, придбаного внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майна, придбаного внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, то таке визнавалось спільною сумісною власністю лише тоді, коли укладеною між ними письмовою угодою визначалось, що майно є спільною сумісною власністю (п.п 1,2 ст. 17, ст. 18 Закону України «Про власність»). Таким чином, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (спільною працею вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету), за умови, що укладеною між такими особами письмовою угодою визначено, що майно є спільною сумісною власністю (правова позиція Верховного Суду України щодо застосування Закону України «Про власність», викладена в постановах від 25 грудня 2013 року по справі №6-135цс13, від 23 вересня 2015 року по справі №6-1026цс15).
В судовому засіданні встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_39 . 28 травня 1999 року між ОСОБА_21 та ОСОБА_11 укладено Договір, який посвідчений державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Рошко М.М. та зареєстрований в реєстрі І-2275, відповідно до якого ОСОБА_21 продав, а ОСОБА_3 купила будинок АДРЕСА_3 . Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_11 уклали шлюб тільки ІНФОРМАЦІЯ_13 . Тому в даному випадку до майнових прав сторін по справі, які проживали у період з 1996 року по 2004 рік однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно застосовувати норми закону - Кодекс про шлюб та сім`ю України.
Так в судовому засіданні, позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, що вищевказаний будинок є об`єктом його та ОСОБА_11 спільною сумісною власністю, який придбано внаслідок їх спільної праці, як сім`ї, та не надано суду письмової угоди, укладеної між ним та ОСОБА_11 якою визначено, що спірне майно (будинок АДРЕСА_2 ) є спільною сумісною власністю.
Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на майно, необхідно відмовити, за недоведеністю.

-10-
Щодо позовної вимоги ОСОБА_16 про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд приходить до наступного.
Статтею 41 Конституції Українитастаттею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України)
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Нормою частини частини 1 статті 321 Цивільного кодексу Українивстановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.
Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. (Постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у справі № 6-3090цс16).
Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07 лютого 2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст.387, 388 ЦК України. П.19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення статті 387 Цивільного

-11-
кодексу України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі статті 387 Цивільного кодексу України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Так, за змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.
З матеріалів справи вбачається, що власником будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 , що у свою чергу стверджується копією Договору купівлі продажу будинку від 28 травня 1999 року та Інформаційною довідкою з реєстру речових прав та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Тому, вона мала всі наділені їй національним законодавством України права продати 15 лютого 2017 року вищевказаний будинок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах дитини ОСОБА_8 .
У свою чергу позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу, що будинок АДРЕСА_3 чи належав на праві приватної часткової чи спільної власності, а відповідач ОСОБА_3 без його згоди продала даний будинок іншим особам.
Таким чином, підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 по ј частині будинку АДРЕСА_3 не має, а тому у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння необхідно відмовити.
З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_16 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - необхідно задоволити частково.
Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 4, 36, 54, 55, 57, 61, 63, 65, 74 СК України, ст.ст.15, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя за № 11 від 21 грудня 2007 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», суд ,-
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_16 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з січня 1995 року по 02 липня 2004 року.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 про визнання права спільної сумісної власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_16 сплачений судовий збір у розмірі - 640 (шістсот сорок) гривень.

-12-
Позивач - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та який проживає в АДРЕСА_4 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.М.Пак