ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Херсон

Номер справи: 654/93/17-ц

Номер провадження: 22-ц/819/4/18

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Вейтас І.В.,

Воронцової Л.П.,

секретар Зварич С.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Орган опіки та піклування - служба у справах дітей Голопристанської райдержадміністрації Херсонської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2018 року у складі судді Данилевського В.М., повний текст рішення складено 07 березня 2018 року,

встановив:

20 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування - служба у справах дітей Голопристанської райдержадміністрації Херсонської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що з вона є бабусею малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьками дитини є ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Протягом останніх п'ять років малолітній ОСОБА_4 проживає з бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_6.

Батько дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 помер. Мати дитини ОСОБА_3, вже п'ять років сином не цікавиться, матеріально не забезпечує.

На підставі викладеного позивачка просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, 20 травня 2009року народження, та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року позов задоволений. ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2017 року скасовано заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області 21 березня 2017 року яким ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнено аліменти з ОСОБА_3 на утримання її малолітньої дитини ОСОБА_4 Призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання її підопічного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

Попереджено відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування службу у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а позивачем не доведено виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав. Крім того, судом зазначено, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 не буде відповідати меті такого заходу, як захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків, зазначивши, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини з урахуванням висновків психолога та служби у справах дітей. Крім того, сам факт звернення позивача до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, винесення заочного рішення по справі, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у вихованні дитини. Враховуючи те, що позивача, згідно з рішенням Голопристанської районної державної адміністрації №240 від 11 травня 2017, призначено опікуном малолітнього ОСОБА_4, який проживає разом з нею, суд задовольнив вимог про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивачки на утримання малолітнього ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити зазначені позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме, маючи докази наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав свідомого, винного ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відповідно до вимог ст. 164 СК України, суд не застосував до відповідача цей захід впливу відмовив у задоволені позовним вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав пославшись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків, та не доведено в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9, зазначила, що судове рішення винесено законно та з дотриманням норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги є безпідставними, пославшись на те, що позивачем не надано належних доказів свідомого, винного ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відповідно до вимог ст. 164 СК України. Докази, які були надані до суду лише підтверджують факт відсутності матері за місцем її реєстрації та що її син ОСОБА_4 виховується у її відсутності дідом та бабою. Посилаючись на те, що відсутність матері за місцем її реєстрації не може свідчити про свідоме нехтування нею своїми обов'язками щодо виховання неповнолітньої дитини, та незважаючи на те, що перебуває в іншій країні відповідач турбується про духовний та фізичний розвиток своїх обох дітей, що виражається в перерахуванні грошових коштів на їх утримання, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Правом на відзив на апеляційну скаргу Орган опіки та піклування - служба у справах дітей Голопристанської райдержадміністрації Херсонської області не скористався

Під час розгляду справи ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити зазначені позовні вимоги.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_12 апеляційну скаргу визнала в повному обсязі. Просила рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити зазначені позовні вимоги.

Справа переглядається в апеляційному порядку Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017р. №452/2017 та положень ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 26 листопада 1999 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народилися діти: дочка ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голопристанського районного суду від 26 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_13, 1999 року народження, та ОСОБА_4 2009, року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 08 вересня 2014 року і до повноліття дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 лютого 2016 року, актовий запис № 4.

Після смерті батька малолітній ОСОБА_4 постійно проживає з бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1, що підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов Великокардашинської сільської ради від 29 серпня 2016 року та актом обстеження житлово-побутових умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей 29 серпня 2016 року.

Як вбачається із зазначених актів, під час перевірки умов проживання малолітнього ОСОБА_4 у родині ОСОБА_6 службою у справах дітей встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_6, у будинку створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Мати ОСОБА_3 разом із сином не проживає більше трьох років, місце перебування її невідоме. ОСОБА_4 знаходиться повністю на утриманні та вихованні дідуся та бабусі.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 12 жовтня 2016 року № 01-22/705 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню її малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов'язків.

Згідно частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 посилалася на те, що поїхала на заробітки до РФ за згодою свого чоловіка, ОСОБА_5, у зв'язку із браком коштів на життя та погашення кредитів. Діти залишилися з чоловіком. Вона переказувала кошти чоловікові на споживчі цілі та погашення кредитної заборгованості. Двічі приїздила додому, але знов була вимушена повернутися за кордон, оскільки були необхідні кошти на навчання доньки та утримання сина. Кошти на утримання дітей переказувала через свою матір, ОСОБА_14, але позивачка гроші для ОСОБА_4 не приймала. Спілкувалася з дитиною через родичів. У 2017 році дізналася про судове рішення про позбавлення батьківських прав. Протягом останніх років не могла приїздити до дитини через роботу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав суд першої інстанції правильно виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів умисного ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 залишила дітей з чоловіком та поїхала за кордон саме з метою влаштовувати своє особисте життя ґрунтуються лише на її припущеннях щодо можливої мети виїзду, а тому не можуть бути прийняті судом, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Разом з тим необхідність виїзду відповідачки за кордон на заробітки, крім пояснень самої позивачки, допитаної в якості свідка, яка пояснила, що вимушена була поїхати на заробітки до Російської Федерації у зв'язку із браком коштів на утримання родини та погашення кредитів, також підтверджується поясненнями свідків, допитаних судом першої інстанції, а саме ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які пояснили, що відповідачка вимушена була поїхати на заробітки за кордон внаслідок фінансових проблем у сім'ї та необхідністю погашення кредитів.

Тривале перебування ОСОБА_3 за кордоном обумовлено її працевлаштуванням у Московській області у місті Довгопрудний, що підтверджується наданим відповідачем примірником Трудового договору з нянею, укладеного 02 грудня 2013 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_3, відповідно до умов якого відповідачка прийнята на роботу нянею по догляду за дитиною роботодавця на невизначений строк.

Крім того, не може й свідчити про ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5. аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батьків до надання дітям належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення матері дитини батьківських прав. Крім того, як вбачається з матеріалів справи розрахунок заборгованості по аліментам зроблений державним виконавцем на підставі квитанцій що містяться у виконавчому провадженні без урахування фактично сплачених аліментів, квитанції щодо сплати яких не були долучені до виконавчого провадження.

Також, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_14, відповідачка, її дочка, під час перебування за кордоном переказувала їй кошти на утримання дітей та погашення кредитів, однак позивачка відмовлялась приймати гроші на утримання ОСОБА_4, але дозволила придбати йому одяг в перший клас. При цьому зазначила, що позивачка чинить їй перешкоди у спілкуванні з онуком, а старша онука проживає з нею з 2015 року.

Висновок органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 12 жовтня 2016 року № 01-22/705, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4, 2009 року народження, має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Крім того вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми обов'язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

Факт оскарження відповідачем заочного рішення про позбавлення батьківських прав та її послідовні заперечення позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини. При цьому бажання ОСОБА_3 виправити допущені нею помилки щодо виконання батьківських обов'язків відповідають інтересам дитини та правильно враховані судом при вирішенні даного спору.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно сина ОСОБА_4, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються виключно на поясненнях свідків, які не місять фактичних даних, а є особистою оцінкою ситуації що склалася в родині ОСОБА_2.

Враховуючи, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків позивачкою надано не було, і такі обставини судом не встановлені, а також приймаючи до уваги позицію відповідачки, яка бажає приймати участь у вихованні сина, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позбавлення її батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, до яких відносяться і збереження зв'язків малолітнього ОСОБА_4 із сім'єю (матір'ю, сестрою, іншою бабусею), яка не є неблагополучною.

Враховуючи, що відмова у позбавлені батьківських прав не є підставою для зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_4, його права на безпечне, спокійне та стійке благонадійне середовище не порушуються.

Зважаючи на зазначене суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення в частині стягнення аліментів сторонами не оскаржено, а тому апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2018 року

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

Л.П. Воронцова