Провадження № 2/520/6146/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2018 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Огренич І.В.

при секретарі - Бусленко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок Держави Україна, з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на її користь, відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, посилаючись на те, що слідством Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №0001217 від 01 квітня 2016 року, за ознаками ч.1 ст. 190 КК України. Позивач зазначив, що в заяві про скоєний злочин, вказано місце скоєння злочину, особу яка вчинила злочин, доведено факт скоєння злочину та надані копії підтверджуючих документів, однак, постановою від 31.08.2017 року слідчий СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 неправомірно закрив кримінальне провадження. Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 06.02.2018 року зазначена постанова слідчого скасовано. Досудове розслідування триває 29 місяців, слідчі дії не проводяться, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач просить розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.10.2018 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства та відповідачам був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Представником Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області подано відзив в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Будь-яких заяв від представника Головного управління національної поліції в Одеській області, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства та зокрема ст.ст.178,187 ЦПК України, якими відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін, через канцелярію суду не надходило, тому суд вважає за можливе розглянути за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, досудове слідство, яке проводиться Київським ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР №0001217 від 01.04.2016 року, за ст.190 ч 1 КК України, заведеної за заявою ОСОБА_1 щодо заволодіння невстановленою особою на імя Сергій шахрайським шляхом грошовими коштами, що належали ОСОБА_1, до теперішнього часу не закінчено.

Тобто вказане досудове розслідування триває до теперішнього часу, слідчі дії проводяться, у звязку з чим строк досудового розслідування на час звернення з позовом до суду склав 29 місяців, що ніяк не розуміється з поняттям законодавця - розумний строк. В звязку з чим ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду зі скаргами на дії та бездіяльність слідчого.

Так, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо не розгляду її клопотання про видачу постанови про закриття кримінального провадження було задоволено. Визнано бездіяльність слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001217, яка полягає у не наданні відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 22.04.2018 року, за № Є-154.

Зобовязано слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, розглянути клопотання ОСОБА_1 22.04.2018 року, за № Є-154 в порядку та у спосіб, визначений КПК України, про що невідкладно повідомити останню.

Постановою від 31.08.2017 року слідчий СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 закрив кримінальне провадження.

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 06.02.2018 року зазначена постанова слідчого скасовано.

Відомості про кримінальний злочин за заявою ОСОБА_1 внесено до ЄРДР №0001217 від 01 квітня 2016 року, за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Згідно ст. 28 КПК України визначено поняття проведення досудового розслідування у розумні строки. Критеріями для визначення розумних строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим своїх повноважень.

Однак, в порушення ст. 28 КПК України, досудове слідство триває до теперішнього часу, у звязку з чим позивачка неодноразово зверталась до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки, судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів стосовно кримінального провадження №0001217 за яким позивачка ОСОБА_1 була визнана потерпілою, то суд приходить до висновку, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, то при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв'язків позивача та враховуючи ті зусилля, які позивачка доклала для з'ясування питання розгляду слідчими органами її заяви від 01 квітня 2016 року, за якою слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001217 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивачка зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо неї, проте, на думку суду, розмір позовних вимог необґрунтовано завищений, тому суд вважає за можливе стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 259, 263-265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.