Справа №:755/70/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Комунального підприємства

«Головний інформаційно-обчислювальний центр» Науменка С.В.

представника відповідача Публічного акціонерного

товариства Комерційний банк «Приватбанк» Бригинець А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити півні дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити півні дії, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що у червні 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено угоду щодо здійснення комунальних платежів з фіксованою сумою, яка виконувалася банком до 2015 року включно.10 жовтня 2014 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» здійснено на рахунок Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» корегуючий платіж у розмірі 10,40 грн. Згідно листа відповідача Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» зазначений платіж було отримано 10 листопада 2014 року. 21 травня 2015 року позивачем отримано лист Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр», згідно якого платіж від 10 жовтня 2014 року був повернутий до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням № 59289 від 31 жовтня 2014 року для додаткового з'ясування. Однак згідно листа Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 06 жовтня 2016 року платіж у розмірі 10,40 грн. від 10 жовтня 2014 року до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»був повернутий отримувачем 18 грудня 2014 року. 10 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» здійснило на рахунок Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» черговий платіж за угодою у розмірі 70,87 грн. за утримання будинків, а 11 лютого 2015 року на адресу Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» грошові кошти у розмірі 26,88 грн. Кошти зазначених платежів на рахунок позивача в банку не поверталися. Оскільки Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» перестало безперешкодно отримувати платежі позивача, останній почав здійснювати комунальні платежі через відділення Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк». 12 вересня 2016 року під час звірки платежів в приміщенні Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» позивача повідомили, що платежі від 11 лютого 2015 року у розмірі 26,88 грн. та від 15 січня 2016 року у розмірі 46,51 грн. на рахунок Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» не надходили. 12 жовтня 2016 року позивачем було сплачено у повному обсязі остаточний борг, згідно повідомлення Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 01 жовтня 2016 року. 13 грудня 2016 року позивачем отримано повідомлення, в якому зазначено, що сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 67,05 занесені у борг. Крім того, за листопад 2016 року плата за утримання будинків нарахована у розмірі 78,15 грн., тобто за тарифом по сплаті після 20 числа місяця наступного за розрахунковим, загальна сума за утримання будинків за листопад 2016 року нараховано у розмірі 157,15 грн. Таким чином, цілеспрямовані платежі позивача були спрямовані іншому адресату, ніж було зазначено позивачем. Просить визнати дії Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» щодо позбавлення права вільно користуватися, розпоряджатися власністю незаконними, визнати дії Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» щодо неприйняття та не зарахування платежу позивача від 10 жовтня 2014 року, здійсненого на користь постачальника комунальних послуг, не зарахування конкретно визначеному адресату-постачальнику комунальних послуг ПАТ «АК»Київводоканал», здійснених на його користь платежів від 11 лютого 2015 року та 15 січня 2016 року, не зарахування здійсненого 10 листопада 2016 року платежу, здійсненого на користь конкретного адресату-постачальнику комунальних послуг незаконними, зобов'язати Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» зараховувати платежі позивача за їх призначенням та своєчасно, зобов'язати Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» своєчасно повідомляти позивача за фактом повернення здійснених ним платежів, стягнути моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., стягнути судові витрати та судовий збір.

19 квітня 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» в якості співвідповідача.

19 квітня 2017 року ухвалою суду витребувано у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» належним чином завірені матеріали щодо здійснення платежів позивача ОСОБА_1 за житло та комунальні послуги на розрахунковий рахунок Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» за період з 01 червня 2014 року по 01 квітня 2015 року, а також належним чином завірені матеріали щодо законності відмови Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» прийняти/отримати/зарахувати платіж ОСОБА_1 від 10 жовтня 2014 року.

Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що доручив банку здійснювати платежі за житлово-комунальні послуги в період з червня 2014 року по березень 2015 року. У грудні 2014 року почав отримувати повідомлення про нарахування штрафу за несплату комунальних послуг, оскільки до 25 числа оплата здійснюється, виходячи з одного розміру тарифу, а після 25 числа - інший розмір тарифу. Відповідачі не повідомили, що зняті з картки кошти 10 жовтня 2014 року у сумі 10,40 грн. було повернуто 18 грудня 2018 року. Лише через деякий час банк повідомив про повернення платежу. Відповідач Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» платіж повернув через деякий час. Також цей відповідач перерахував кошти 11 лютого 2015 року у сумі 26,88 грн. та 15 січня 2016 року у сумі 46,41 грн. -іншому постачальнику. Оскільки відповідач перераховує платежі за комунальні послуги, він несе відповідальність за нецільове використання кошів. Також платіж щодо сплати за водопостачання було сплачено за утримання будинку.

Представник відповідача Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр Науменко С.В. позов не визнав. Пояснив, що 16 квітня 2013 року укладено договір на здійснення прийому платежів за житлово-комунальні послуги з Приватним акціонерним товариство КБ Приватбанк, між позивачем та підприємством не існує договірних правовідносин. Через неправильне заповнення платіжних доручень платіж на суму 10,40 грн. від 10.10.2014 повернуто. Платежі від 11 лютого 2015 року на суму 26,88 грн. не містив усіх необхідних реквізитів, тому не був спрямований на рахунок ПАТ « АК «Київводоканал», оскільки не був придатним до обробки за допомогою системи розпізнавання платежів. Платіж від 15 січня 2016 року на суму 46,51 грн. не містить всі необхідні реквізити,а саме призначення платежу»за водопостачання та водовідведення», а лише містить реквізити ЖЕК, до якого був спрямований. Після усунення недоліків у платіжних документах платежі були зараховані на рахунок ПАТИ «АК»Київводоканал».Тому з вини позивача, який неповно та неправильно вказав необхідні реквізити та призначення платежів,а не через дії відповідача при обробці платежів своєчасно не було зараховано кошти

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Бригинець А.А. пояснила, що позивач доручив банку здійснювати платежі за житлово-комунальні послуги. 10 жовтня 2014 року з картки здійснено регулярний платіж на суму 10,40 грн. на оплату комунальних послуг. 18 грудня 2014 року відбулося повернення платежу та зарахування на картку. 11 лютого 2015 року здійснено регулярний платіж на суму 70,87 грн. на оплату комунальних послуг, 11 лютого 2015 року здійснено платіж на суму 26,88 грн. за послуги водовідведення. Через значний строк неможливо надати інформацію про причини повернення грошових коштів в розмірі 10,40 грн. Оскільки будь-яких вимог до банку не заявлено, вважає залучення у якості співвідповідача необґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Згідно виписки по картці/рахунку від 19 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено угоду на оплату житлово-комунальних послуг з карткового рахунку № 810882 щомісячно (а.с. 22-24, 133-134).

10 жовтня 2014 року, 10 та 11 лютого 2015 року позивачем через Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» сплачено грошові кошти у розмірі 10,40 грн., 70,87 грн. та 26,88 грн. в оплату житлово-комунальних послуг (а.с.19-21).

12 грудня 2014 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» із заявою про розшук сплачених ним коштів за комунальні та інша послуги 10 жовтня та 10 листопада 2014 року, проведених Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 10,40 грн. та 70,88 грн. (а.с.6).

Листом Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 17 березня 2015 року повідомлено позивача, що рахунок на сплату за житлово-комунальні послуги за вересень 2014 року був оплачений 10 листопада 2014 року, а тому в рахунку на сплату житлово-комунальних та інших послуг за жовтень 2014 року застосовуються тарифи після 20 числа. Крім того, сплачений 17 грудня 2014 року рахунок на оплату послуг з централізованого опалення у розмірі 97,66 грн. з технічних причин зарахований Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» 05 лютого 2015 року на особовий рахунок № 56651 (а.с.7).

06 жовтня 2016 року листом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» повідомлено позивача, що 10 жовтня 2014 року з картки здійснено регулярний платіж на суму 10,40 грн. на оплату комунальних послуг. 18 грудня 2014 року відбулося повернення платежу та зарахування на картку. 11 лютого 2015 року здійснено регулярний платіж на суму 70,87 грн. на оплату комунальних послуг, 11 лютого 2015 року здійснено платіж на суму 26,88 грн. за послуги водовідведення. Через значний строк неможливо надати інформацію про причини повернення грошових коштів в розмірі 10,40 грн.(а.с.26-27).

17 жовтня 2016 року листом Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на звернення позивача повідомлено про повернення платіжу на суму 10,40 грн. від 10.10.14 за житлово-комунальні та інші послуги платіжним дорученням № 59289 від 31.10.2014 до банківської установи через помилки в документах на переказ цих коштів (а.с.35,36)

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на нецільове використання Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» грошових коштів, перерахованих в рахунок оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Представник відповідача Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» в своїх запереченнях проти позову посилається на відсутність договірних відносин з позивачем.

На підтвердження заперечень представником відповідача надано: договір № 168 про надання послуг від 02 січня 2009 року, укладеного між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та Комунальним підприємством «Управління житлового господарства «Дарницького району м. Києва, за яким виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги по обробці, розщепленню та перерахуванню платежів населенню за житлово-комунальні послуги, які поступили на розподільчий рахунок виконавця № 106 в ВАТ КБ «Хрещатик» за надані замовником та підприємствами-виробниками житлово-комунальних послуг (а.с. 56,57,58); договір № 3117 про надання послуг щодо оброблення даних від 14 травня 2015 року, укладений між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва (а.с.60-65,66,67); договір послуг щодо обробки платежів, що сплачуються абонентами замовника за надані послуги, та які надійшли на розподільчий рахунок виконавця від 09 серпня 2013 року, укладений між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» укладено (а.с.69-71,72-73); договір послуг щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування від 22 червня 2015 року, укладений між Комунальним підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (а.с.80); договір на здійснення прийому платежів за житлово-комунальні послуги від 16 квітня 2013 року, укладений між Приватним акціонерним товариство КБ Приватбанк та між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (а.с.81-88, 89, 90, 91,92)..

Відповідно до положень ч.ч. 2 і 4 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування.

Положеннями ч.1 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ст. 626 ЦК України визначено поняття договору, який є домовленістю двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст.1 ч. 1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність.

Судом встановлено, що 16 квітня 2013 року між Приватним акціонерним товариство КБ Приватбанк та між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» укладено договір на здійснення прийому платежів за житлово-комунальні послуги. На виконання зобов»язань по договорам Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» здійснює свою господарську діяльність з приймання, обробки, розщеплення платежів споживачів житлово-комунальних послуг по видам житлово-комунальних послуг з наступним спрямуванням розщеплених платежів на рахунки виробників та виконавців житлово-ком нальних послуг. На звернення позивача від 22 вересня 2016 року щодо розшуку коштів за житлово-комунальні та інші послуги відповідачем Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» повідомлено позивача про зарахування після обробки платежів на особовий рахунок, а саме: платіж від 10.02.2015 на суму 70,87 грн. було зараховано 12.02.2015 згідно призначення платежу на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; платіж від 11.02.2015 на суму 26,88 грн. з технічних причин було зараховано на особовий рахунок 13.02.2015 на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; платіж від 15.01.2016 на суму 70,87 грн. було зараховано на особовий рахунок 21.01.2016 згідно призначення платежу на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; платіж від 15.01.2016 на суму 46,51 грн. було зараховано на особовий рахунок 25.01.2016 згідно призначення платежу на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Платіж на суму 10,40 грн. від 10.10.2014 за житлово-комунальні та інші послуги було повернуто платіжним дорученням № 59289 від 31.10.2014 до банківської установи через помилки в документах на переказ цих коштів . Для ідентифікації сплат за житлово-комунальні послуги, в призначені платежу необхідно зазначати: особовий рахунок, відомості про отримувача платежу(житлова організація, виробник/виконавець комунальних послуг тощо), зазначення житлово-комунальної послуги та суму, яку сплачується за цю послугу (а.с.35).

За встановлених обставин, позивачем не доведено позбавлення його Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» права вільно користуватися, розпоряджатися власністю, незаконність неприйняття та не зарахування платежу позивача від 10 жовтня 2014 року, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позовні вимоги про зобов'язання Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» зараховувати платежі позивача своєчасно за їх призначенням та повідомляти позивача за фактом повернення здійснених ним платежів не ґрунтується на законі.

Тому, з урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» в частині визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити півні дії слід відмовити.

19 квітня 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» в якості співвідповідача.

Однак позивачем не пред'являлися позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк».

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 100 000 грн. 00 коп.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначивши моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз'яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. є похідними від вирішення спору про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити півні дії,тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити півні дії, відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.ст. 41, 55 Конституції України, ч.ч. 2 і 4 ст.11, ч.1 ст.14, 22, 23, 526, 615, 626, 1167 ЦК України, п.п. 3, 5,7,9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити півні дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Повний текст рішення складено 18 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна