Справа № 128/2051/16-ц
Провадження № 2/127/987/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08.05.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» про визнання рішення страховика незаконним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» про визнання рішення страховика незаконним. Позов мотивовано тим, що 30.04.2014 року близько 00 год. 03 хв. на автодорозі Немирівське шосе біля будинку 197 в селі Вінницькій Хутори Вінницького району Вінницької області в напрямку м. Вінниці, сталася; дорожньо-транспортна пригода під час якої водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», реєстраційний номер 53212, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла в приміщенні Вінницької МКЛ ШМД. 30.04.2014року слідчим відділом Вінницького РВ ГУМВС України у Вінницькій області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000530, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с. 286 КК України, по факту вищевказаної ДТП. В ході вищевказаного кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу, згідно висновку якої, смерть ОСОБА_3 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Також, експертизою встановлено, що між заподіяними тілесними ушкодженнями потерпілому і настанням його смерті присутній прямий причинний зв'язок. Постановою слідчого СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області від 22.08.2015року, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 30.04.2014 за №0000530, закрито у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, близьким родичам померлого, а саме сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 було завдано матеріальної та моральної шкоди. Станом на дату ДТП, цивільно правова відповідальність водія, який на законних підставах здійснює експлуатацію транспортного засобу «Камаз», реєстраційний номер 53212, була застрахована у відповідача відповідно до договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7282304. Пунктом 3 даного Договору (Полісу) встановлено, що страхова сума за шкоду завдану життю і здоровю потерпілих становить 100000,00 грн. Пунктом 1.3. статті 1 Закону №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди, визначено, що: «Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу». Позивач, 11.04.2017, повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, зі заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника ОСОБА_4. Дану заяву Відповідач отримав 11.04.2017р. Однак, 26.04.2017 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування Позивачу посилаючись на те, що в події, яка трапилась 30.04.2014 року, в діях водія ТЗ «КАМАЗ», реєстраційний номер 53212, не встановлено порушень ПДР, які б знаходились в причинному звязку з виникненням ДТП і її наслідків. З даним рішенням відповідача позивач погодитись не може та вважає, що воно прийняте з порушенням норм Закону №1961-ІУ від 01.07.2004. Просить визнати рішення приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» №1375/18 від 26.04.2017року про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1, незаконним. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_1 4800,00гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.08.2017року по справі відкрито провадження.

02.02.2018року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Вінницькому міському суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. За правилами гаданого позовного провадження.

18.04.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач та його представник не зявились надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали, просили задовольнити. Не заперечували щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутність учасників судового процесу, постановивши по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.04.2014 року близько 00 год. 03 хв. на автодорозі Немирівське шосе біля будинку 197 в селі Вінницькій Хутори Вінницького району Вінницької області в напрямку м. Вінниці, сталася; дорожньо-транспортна пригода під час якої водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», реєстраційний номер 53212, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла в приміщенні Вінницької МКЛ ШМД. 30.04.2014року слідчим відділом Вінницького РВ ГУМВС України у Вінницькій області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000530, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с. 286 КК України, по факту вищевказаної ДТП.

В ході вищевказаного кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу, згідно висновку якої, смерть ОСОБА_3 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Також, експертизою встановлено, що між заподіяними тілесними ушкодженнями потерпілому і настанням його смерті присутній прямий причинний зв'язок.

Постановою слідчого СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області від 22.08.2015року, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 30.04.2014р. за №0000530, закрито у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Згідно свідоцтва про смерть 19.05.25014року померла ОСОБА_3

Цивільно правова відповідальність водія, який на законних підставах здійснює експлуатацію транспортного засобу «Камаз», реєстраційний номер 53212, була застрахована у відповідача відповідно до договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7282304.

Пунктом 3 даного Договору (Полісу) встановлено, що страхова сума за шкоду завдану життю і здоровю потерпілих становить 100000,00 грн.

Пунктом 1.3. статті 1 Закону №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди, визначено, що: «Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу».

11.04.2017року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, зі заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника ОСОБА_4. Дану заяву Відповідач отримав 11.04.2017р. Однак, 26.04.2017 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування Позивачу посилаючись на те, що в події, яка трапилась 30.04.2014 року, в діях водія ТЗ «КАМАЗ», реєстраційний номер 53212, не встановлено порушень ПДР, які б знаходились в причинному звязку з виникненням ДТП і її наслідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно частини 1 статі 1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб».

«Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування».

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування».

Приписами пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди встановлено, що: «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)».

Відповідно до преамбули Закону №1961-ІУ від 01.07.2004, він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяне життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 6 цього Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортні пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону №1961-ІУ від 01.07.2004р.: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи».

«Шкодою, заподіяною життю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого»(п. 23.1 Закону).

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди»(ч.1 ст. 27 Закону №1961-IV від 01.07.2004).

Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів. службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб».

«Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренді, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання. зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку»(ч.2 ст. 1187 ЦКУ).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, шкоду потерпілій ОСОБА_3 було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу покійної.

Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Так як, цивільно-правова відповідальність володільців джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, а страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то відповідно і страхові компанії, в межах договору страхування, зобовязані нести відповідальність за шкоду спричинену застрахованим джерелом підвищеної небезпеки, а тому рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 є незаконним.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4800,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу та на користь держави 704,80грн. судового збору.

На підставі викладеного згідно ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати рішення приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» №1375/18 від 26.04.2017року про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1, незаконним.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_1 4800,00гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 10.05.2018року.

ОСОБА_1, смт. Вороновиця, вул. Сонячна, буд. 20, Вінницький район Вінницька область, ІПН НОМЕР_1.

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно страхова компанія», м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, .

Суддя: