Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1057/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., за участі позивачки - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 17.11.2010 року

Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Рішенням Виноградівського районного суду від 18.02.2013 року у справі №299/227/13-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 450,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до норм СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 150 ч. 2, ст. 180 ч. 1). Ті обставини, що з плином часу потреби дитини зростають, витрати на її утримання, виховання, освіту тощо збільшуються, а також те, що майновий стан, інші обставини щодо платника аліментів, їх отримувача, дитини, які впливають на виплату грошового утримання, з часом змінюються, є загальнозрозумілими.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року становить 1860,00 грн.

Даним мінімальним розміром прожиткового мінімуму на одну особу, держава визнає право кожної дитини на той мінімальний рівень забезпечення життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. А батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки спільна дитина є ученицею 9-го класу Виноградівської ЗОШ №1, витрати на її утримання відповідно збільшилися, тому виникла потреба в збільшенні розміру аліментів на утримання дитини для її належного виховання, розвитку та утримання, що складають витрати на її одяг, харчування і інші необхідні витрати, які об'єктивно виникають, що і призвело до звернення до суду з вказаним позовом, так як вирішення питання іншим, позасудовим шляхом не дало результатів.

У зв'язку з цим просить змінити розмір аліментів на утримання доньки та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Частково заперечуючи позов відповідач подав до суду відзив (а.с. 18-19) та копію довідки до акту СМЕ (а.с.20). У поданому відзиві відповідач зазначив, що аліментні зобов'язання покладені на нього рішенням Виноградівського районного суду від 18.02.2013 року виконує у повному обсязі, заборгованості не має. Крім цього він і в добровільному порядку в силу своїх можливостей допомагає доньці подарунками і іншим способом.

Крім цього, при розлученні він все спільно нажите майно з позивачкою залишив їй і донці, чим поставив себе у важкий матеріальний стан, тому що всі зароблені кошти вкладав у приведення до ладу квартири в якій вони проживали та на улаштування комфортного життя для позивачки та доньки.

Після розлучення він переїхав проживати до своїх батьків, жилого приміщення чи іншого нерухомого майна яке б належало йому на праві власності не має.

Крім цього відповідач зазначив, що являється інвалідом по загальному захворюванню безтерміново, переніс декілька складних операцій. Йому протипоказана робота пов'язана з підйомом важкості, у зв'язку з чим не в змозі працювати. Отримує пенсію в сумі 1452 гр. і тому не взмозі в повній мірі задовольнити аліментні вимоги позивачки.

На даний час мінімальний розмір аліментів з січня 2018 року встановлений у сумі 930 гр. для дітей від 6 до 18 років. Таку суму взмозі перераховувати в користь відповідачки.

Позивачка у судовому засіданні вимоги позову підтримала повністю та додатково пояснила, що за час шлюбу з чоловіком проживали у квартирі її батьків. У даній квартирі ремонтів не робили. Спільно нажитим майном є холодильник, телевізор та мікрохвильовка, які залишилися в квартирі. Жодного іншого спільного майна не має.

Витрати на утримання дитини зростають. Аліментів, що надає колишній чоловік вистачає тільки на обіди в школі доньці. Жодних інших витрат на утримання дитини відповідач не несе.

Дійсно, відповідач є інвалідом, однак інвалідність має третьої групи, що не позбавляє його можливості піти на роботу, що не пов'язана з фізичними навантаженнями. Крім того, відповідач має у користуванні автомобіль, а відповідно і має кошти щоб його утримувати. Також відповідач їздить на роботу за кордон, де відносно непогано заробляє, а відтак цілком спроможний сплачувати зазначений розмір аліментів.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив взяти до уваги подані заперечення (а.с.21).

Заслухавши позивачку, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 17.11.2010 року (а.с.8).

Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.6, 7).

Рішенням Виноградівського районного суду від 18.02.2013 року у справі №299/227/13-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 450,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-11).

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн, з 1 липня - 1944 грн, з 1 грудня - 2027 грн.

У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред'явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дітей не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

За приписами СК України матеріальне утримання дитини є обов'язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред'явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов'язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача відповідачем не спростовані, а його позиція щодо сплати аліментів у розмірі 930 грн. вказує на його фактичну спроможність надавати таке матеріальне утримання дітям, прав дітей та позивача така ініціативна позиція відповідача не порушує.

З огляду на показники прожиткового мінімуму, половина відповідного значення у 2017 році становила від 844,50 грн. до 930,00 грн., а у 2018 році становить (становитиме) від 930,00 грн. до 1013,50 грн. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов'язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов'язку батьків у матеріальному утриманні дітей.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. З урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо розміру аліментів не є надмірною, а аліменти у твердій грошовій сумі 1200 грн. на дитину забезпечуватимуть грошове утримання у розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах.

Даючи оцінку запереченням відповідача, що ним спільно нажите майно після розлучення залишено позивачці та доньці та він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, оскільки є непрацездатним інвалідом, єдиним джерелом доходів має пенсію у розмірі 1452 грн.. суд виходить з того, що жодних доказів щодо залишення спільно сумісного майна позивачці відповідачем суду не надано. Також не зазначено, яке майно, його вартість, джерело отримання, тощо. Доводи в цій частині судом не приймаються до уваги, як голослівні.

Щодо твердження відповідача, що він непрацездатний інвалід, то слід зауважити, що таке частково відповідає дійсності, однак лише в частині наявності інвалідності, оскільки згідно довідки СМЕ від 21.07.2015 року відповідач інвалід третьої групи безстроково. Згідно п.12 даної Довідки йому протипоказана робота пов'язана з підйомом важкості (а.с.20). Однак, це не позбавляє відповідача можливості працевлаштуватися на роботі, яка не пов'язана з підйомом важкості. Крім того, Законодавство сприяє працевлаштуванню інвалідів. На них поширюються додаткові гарантії щодо працевлаштування.

Тому доводи заперечення в цій частині є безпідставними.

Даючи оцінку доводам позивачки щодо зміни розміру аліментів у сумі 1200 грн. на місяць, суд констатує, що вказаний розмір з врахуванням принципу розумності та достатності підлягає задоволенню.

Однак доводи позивачки про винесення фактичного нового рішення суду задоволенню не підлягають, оскільки повторне стягнення аліментів законом не передбачено і як таке недопустиме. В цій частині позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити - частково.

Відкликати з Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Закарпатської області виконавчий лист №299/227/13-ц про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень, починаючи з 23.01.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.02.2013 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1" ідентифікаційний номер НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_2, реєстраційний номер НОМЕР_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2013 року до досягнення дитиною повноліття, надалі стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 (одна тисяча вісті) гривень на місяць, починаючи із дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 704,80 (сімсот чотири грн. 80 коп.) гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2018 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо