Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 415/5674/16-ц
Провадження № 22-ц/810/210/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового

засідання: Синько А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 червня 2018 року (суддя Фастовець В.М.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та визнання права спільної сумісної власності на об'єкт нерухомості,

в с т а н о в и в:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_3 (далі позивач) звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі відповідачі), після збільшення позовних вимог просила визнати за нею право власності на об"єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати його об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_6

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 1994 року подружжя ОСОБА_6 за спільно нажиті грошові кошти придбали двокімнатну квартиру у ОСОБА_7, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу вказаної квартири від 05 грудня 1994 року зареєстрований у Лисичанській нотаріальній конторі, реєстр №1-7488, а право власності зареєстровано 09 грудня 1994 року в БТІ м.Лисичанська, в книзі №26, реєстр №570. Право сумісної власності на квартиру у позивача виникло з 09 грудня 1994 року. До 2001 року позивач разом із чоловіком доглядала за квартирою, сплачували комунальні послуги. В результаті протиправних дій колишнього власника квартири, об'єкт нерухомості вибув з власності позивача та квартиру було переобладнано на діючий магазин «Вкусняшка». Вказаний об'єкт нерухомості з 06 травня 1997 року по даний час на підставі рішення суду перебуває під арештом. Відповідачі не визнають права власності позивача ОСОБА_3 на спірний об'єкт нерухомості, отримують дохід від використання власності.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та визнання права спільної сумісної власності на об'єкт нерухомості відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме статтю 41 Конститції України, статтю 321 ЦК України. Право власності на спірний об"єкт нерухомості виникло у позивача на підставі державної реєстрації договору купівлі-продажу від 05 грудня 1994 року її чоловіком ОСОБА_6 Даний факт також підтверджується рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 10 серпня 2005 року. Апелянт вважає, що нею надано достатні належні докази, які підтверджують її право власності на спірну квартиру, а також, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6, оскільки була придбана у період шлюбу. Крім того, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 1997 року, яким був визнаний недійсним договір купівлі -продажу спірної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є незаконним, оскільки зазначений договір не містить висновок суду щодо того, у чому полягав обман з боку покупця. Саме рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 1997 року вказує на приховування продавцем при укладеннні правочину 05 грудня 1994 року тих обставин, що продавець перебуває на обліку у лікаря психіатра. Оскільки апелянт не була стороною правочину, який був укладений 05 грудня 1994 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, то рішення Лисичанського міського суду від 10 серпня 2005 року про визнання правочину недійсним, не стосується права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру. Крім того, арешт накладений на вказану квартиру не знятий в установленому законом порядку.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 неоднарозово повідомлялися за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання не з'явились, тому повідомлені шляхом розміщення оголошення через веб-сайт «Судова влада України».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, оскільки договір купівлі-продажу від 05 грудня 1994 року квартири АДРЕСА_1 визнаний недійсним, прав і обов"язків співвласника на придбане за такою угодою майно другого з подружжя також не виникло, а сама квартира не стала об"єктом спільної сумісної власності.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтву про укладення шлюбу, 29 травня 1977 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений шлюб. (Т.1, а.с.24).

05 грудня 1994 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Т.1, а.с 21-22)

Встановлено, що рішенням Лисичанського міського суду від 10 серпня 2005 року за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до виконавчого комітету Лисичанської міської ради, Лисичанського комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" про визнання недійсним акту державної реєстрації права власності, незаконними дій посадових осіб, визнання недійсним рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради в частині, що набрало законної сили 12 січня 2006 року, встановлено наступні обставини:

- Рішенням Лисичанського міського суду від 11 липня 1997 року договір купівлі -продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 грудня 1994 року, укладений між продавцем ОСОБА_7 і покупцем ОСОБА_6 було визнано недійсним на підставі ст. 57 ЦК УРСР, як укладений внаслідок обману продавця зі сторони покупця;

- Після набрання чинності цим рішенням суду посадові особи ЛКП "БТІ" м. Лисичанська 14 травня 1998 року провели державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім"я ОСОБА_7 30 листопада 2001 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Зазначені обставини, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню в цій цивільній справі не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2001 року між ОСОБА_7, та ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. (Т.1, а.с.27).

05 лютого 2005 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір дарування вбудованого приміщення в будинку АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦК України УРСР, яка діяла на час визнання недійсним договору купівлі -продажу від 05 грудня 1994 року, угода визнається недійсною з моменту її укладення.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги довід апелянта про те, що у неї виникло право власності на спірну квартиру, оскільки внаслідок визнання рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 1997 року договору купівлі-продажу від 05 грудня 1994 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 недійсним, у сторін не виникло прав та обов"язків, тобто у покупця ОСОБА_6 не виникло права власності на вказану квартиру, відповідно не виникло право власності і у ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 1997 року є незаконним, до уваги не приймаються, оскільки зазначене рішення набрало законної сили 12 січня 2006 року (Т.2, а.с.81-83).

Оскільки позивач не є власником спірної квартири, наявність чи відсутність арешту вказаного майна ніяким чином не порушує її права.

У задоволенні заявлених клопотань апелянта про виклик свідка та витребування матеріалів кримінальної справи з Лисичанського відділення поліції ГУ Національної поліції в Луганській області відмовлено, оскільки при вірішенні справи судом повно і всебічно з'ясовано всі обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. Судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 383,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складений - 23 листопада 2018 року.

Головуючий Н. В. Стахова

Судді: В. В. Кострицький

М. В. Назарова