Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 531/903/15-ц

провадження № 61-7407св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року у складі колегії суддів Бондаревської С. М., Дорош А. І., Омельченко Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за теплопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що 24 січня 2012 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг теплопостачання, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надавати особам, які проживають у АДРЕСА_1, послуги з теплопостачання, які відповідач зобов'язався сплачувати у розмірі та строк, встановлений договором.

У зв'язку з порушенням умов вказаного договору станом на 01 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 5 534,95 грн, на яку за період прострочення з 01 квітня 2006 року по 01 травня 2015 року нараховано індекс інфляції в сумі 3 211,05 грн та 3% річних в розмірі 789,53 грн, які позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2015 року у складі судді Жмурко П. Я. та додатковим рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» по 121,80 грн судового збору з кожного. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернуто ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 121,80 грн надмірно сплаченого судового збору відповідно до платіжного доручення №27045 від 02 жовтня 2014 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до початку розгляду справи по суті ОСОБА_4 сплатив суму основного боргу, що підтверджується наданими платіжними документами та рахунком ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на оплату теплопостачання, у зв'язку з чим борг за ОСОБА_4 станом на 31 серпня 2015 року відсутній.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в частині стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив із майнового стану відповідачів, взявши при цьому до уваги, що ОСОБА_4 є пенсіонером та потерпілим від Чорнобильської катастрофи третьої категорії, а ОСОБА_5 не працює та є, як і його дружина, громадянами, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, мають дитину, яка тяжко хворіє і потребує на лікування значні суми коштів.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 641,27 грн індексу інфляції за весь час прострочення з 01 квітня 2006 року по 01 травня 2015 року, 789,53 грн три проценти річних та 389,76 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, порушив норми частини другої статті 625 ЦК України, оскільки нормативне регулювання стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочення зобов'язання не передбачає зменшення їх розміру чи звільнення від їх сплати.

Обраховуючи розмір індексу інфляції за весь час прострочення, апеляційний суд з урахуванням статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» застосував величину індексу споживчих цін в розмірі 101%, що за спірний період становить 641,27 грн.

Стягуючи заборгованість лише з ОСОБА_6, апеляційний суд виходив із того, що він є власником квартири, по якій надається теплопостачання, а тому відповідно до статті 322 ЦК України несе тягар утримання належного йому майна.

15 червня 2016 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить змінити рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року в частині розміру стягнутих на користь позивача індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання, трьох процентів річних та вирішити питання розподілу судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», адже частиною другою статті 625 ЦК України передбачено стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а не індексації.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційним судом здійснено неправильний розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Як свідчить аналіз касаційної скарги рішення апеляційного суду оскаржується в частині стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та розподілу апеляційним судом судових витрат. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому не переглядається.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Частиною першою та другою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що 24 січня 2012 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_4 укладено договір про надання теплопостачання (далі - договір). Відповідно до умов договору позивач зобов'язався надавати споживачеві та особам, які фактично проживають в АДРЕСА_1, послуги з теплопостачання, а ОСОБА_4 зобов'язався такі послуги своєчасно оплачувати.

Договір містить положення про тарифи на послуги підприємства на момент укладення договору. Згідно пункту 4.1 договору тарифи на послуги централізованого опалення та підігріву води встановлюються уповноваженими органами місцевої влади відповідно до чинного законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов договору, адже плату за теплопостачання він вносив не регулярно, у нього станом на 01 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 5 534,95 грн. Вказану суму ОСОБА_4 до початку розгляду справи по суті сплатив у повному обсязі.

Відповідно до пункту 4.1.1 зазначеного договору споживач зобов'язувався сплачувати за надані послуги до 10 числа наступного за розрахунковим місяця.

Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на викладене та встановивши, що позивач виконує умови договору від 24 січня 2012 року, а відповідач належним чином їх не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01 квітня 2006 року по 01 травня 2015 року, а також врахувавши відсутність заяви про застосування строку позовної давності, апеляційний суд правомірно дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Індекс інфляції - це надмірне, проти потреб товарообігу, збільшення кількості паперових грошей з наступним їх швидким знеціненням. Проявляється зростанням загального рівня цін та зниженням купівельної спроможності грошей. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у якийсь період індекс інфляції менше одиниці.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» визначає механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

З огляду на наведене апеляційний суд безпідставно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного суду в частині стягнення інфляційних втрат постановлено без додержання норм матеріального права (частини другої статті 625 ЦК України), адже до спірних правовідносин застосовано закон, який їх не регулює. У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду в частині стягнення інфляційних втрат - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 3211,05 грн індексу інфляції за весь час прострочення за період з квітня 2006 року по травень 2015 року.

В частині стягнення трьох процентів річних апеляційний суд правильно стягнув 789,53 грн від простроченої суми за вказаний період.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд під час розгляду справи не вирішив питання повернення надміру сплаченого судового збору, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року у задоволенні заяви ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про повернення судового збору у розмірі 121,80 грн, сплаченого при подачі до суду першої інстанції заяви про видачу судового наказу відмовлено.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в чинній редакції на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн).

При подачі позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було сплачено 243,60 грн судового збору. За подання апеляційної скарги, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 267,96 грн та за подання касаційної скарги 292,32 грн, тому, з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачем було сплачено мінімальний розмір судового збору, який у разі часткового задоволення позовних вимог не підлягає розподілу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вказані кошти у сумі 803,88 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення індексу інфляції до ОСОБА_6 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» індекс інфляції за весь час прострочення з 01 квітня 2006 року по 01 травня 2015 року у розмірі 3211,05 грн.

В частині стягнення трьох процентів річних рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 803,88 грн судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В.І. Крат