Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/2284/17

Провадження №22-ц/778/1947/18

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

особа, дії якої оскаржуються старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року, повний текст якої складено 12 березня 2018 року, в складі судді Прінь І.П., в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, боржник Міністерство інфраструктури України,

В С Т А Н О В И В :

21.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, в обґрунтування якої зазначає наступне.

13.02.2018 року він отримав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за вих. № 55726833/20.1/12 від 08.02.2018р., а саме, виконавчого листа по справі № 310/2284/17, виданого Апеляційним судом Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 454871,39 грн. Вважає таке рішення державного виконавця неправомірним.

Зазначає, що 22.01.2018 року він подав до відділу примусового виконання рішень заяву про відкриття виконавчого провадження разом із оригіналом виконавчого листа по справі №310/2284/17. 08.02.2018 року державний виконавець Канцедал О.О. виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. В якості підстави для повернення виконавчого документу державним виконавцем вказаний п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. На думку державного виконавця вказаний недолік полягає у наступному: «До заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2018 року додано оригінал виконавчого листа від 13.12.2017 №310/2284/17, копію виконавчого листа від 12.01.2018 №310/2284/17, копію виконавчого листа від 13.12.2017 №310/2284/17». В подальшому державний виконавець робить висновок, що до кожного з виконавчих листів необхідно було надати окрему заяву про його примусове виконання.

Таким чином, підставою для відмови виконати рішення суду став факт надання копій інших виконавчих листів, які надавались ним з метою надання додаткової інформації, яка може сприяти виконанню рішення суду. До заяви він також додав й інші документи, зокрема, копію свого паспорту та копію рішення апеляційного суду Запорізької області по справі №310/2284/17.

Вказує, що у заяві про відкриття виконавчого провадження він зазначив який саме виконавчий лист необхідно виконати. Єдиний оригінал саме цього листа ним був долучений до заяви.

Вважає, що такі дії державного виконавця є умисними, що підтверджується тим, що він повернув лише один виконавчий лист. Тобто державний виконавець усвідомлював, який саме виконавчий лист підлягає виконанню, а які документи додані інформативно.

Таким чином, вважає, що у державного виконавця не було підстав, передбачених ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" для повернення оригіналу виконавчого документу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 454871,39 грн. стягувачу. Жодна норма Закону не дає державному виконавцю права повертати виконавчий документ, якщо до заяви додані копії якихось інших документів, крім оригіналу або дублікату виконавчого документа. Крім того, ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ має бути повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, однак, державним виконавцем повідомлення було складено тільки 08.02.2018 року, тобто через 17 днів, і не було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а вручене його особисто лише 13.02.2018р. Просив суд визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, яке оформлене у вигляді Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.02.2018р. №55726833/20.1/12.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року скаргу задоволено. Визнано неправомірним повідомлення №55726833/20.1/12 від 08.02.2018р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про повернення виконавчого листа № 310/2284/17 від 13.12.2017р. стягувачу без прийняття до виконання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, просив ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне. До заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2018 ОСОБА_2 додано оригінал виконавчого листа від 13.12.2017 №310/2284/17, копію виконавчого листа від 12.01.2018 №310/2284/17, копію виконавчого листа від 13.12.2017 №310/2284/17. Керуючись п. 3розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу. Порушення строку винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, не свідчить про неправомірність його неприйняття. Також згідно ухвали Верховного Суду від 15.02.2018 року, справа №310/2284/17, зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року в частині стягнення 454871, 39 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, крім зобовязання виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Доводи, викладені у відзиві, відображають позицію, викладену в скарзі на дії державного виконавця (а.с. 74-77).

ОСОБА_2, представник боржника Міністерства інфраструктури України до суду апеляційної інстанції не зявились , повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( а.с.88;92).

ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції заяву , в якій міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності ( а.с.91).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2017р. у цивільній справі № 310/2284/17 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України, третя особа Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт», про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, 13 грудня 2017 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 454871,39 грн. (а.с.6). У виконавчому листі зазначено, що рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, рішення набрало законної сили 05.12.2017 року.

22 січня 2018 року ОСОБА_2 подав до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 310/2284/17 від 13.12.2017 року. До заяви стягувач додав оригінал виконавчого листа, копію паспорту, копію рішення апеляційного суду Запорізької області (а.с.5).

08 лютого 2018р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання № 55726833/20.1/12 (а.с 7). Виконавчий документ був повернутий на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування прийнятого рішення державний виконавець вказує на те, що стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження крім оригіналу виконавчого листа були додані копії виконавчих листів № 310/2284/17 від 12.01.2018р. і від 13.01.2018р. Виконавчий лист підлягає поверненню без виконання, оскільки стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення до кожного з вищезазначених виконавчих листів.

Суд першої інстанції задовольняючи скаргу виходив з того, що державний виконавець Канцедал О.О. безпідставно повернув виконавчий документ стягувачу, чим порушив вимоги ст.ст. 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.6 ч. 4 ст. 4. Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Повідомлення №55726833/20.1/12 від 08.02.2018р. винесено державним виконавцем саме про повернення виконавчого листа про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 454871,39 грн. з підстав визначених п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_2 разом з оригіналом виконавчого листа подав заяву про відкриття виконавчого провадження, судом першої інстанції вірно зазначено, що підстав, передбачених п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» для повернення цього виконавчого документа у державного виконавця не було.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не може бути підставою для відмови у задоволенні цієї скарги і той факт, що ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року в частині стягнення 454871,39 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, крім зобовязання виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, оскільки на час винесення повідомлення №55726833/20.1/12 від 08.02.2018р. вказана ухвала Верховного Суду ще не була постановлена.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, встановлення невідповідності висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, оскільки відображають позицію, викладену в запереченнях на скаргу ОСОБА_2

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року залишити без змін в цій справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_4