Справа № 369/2920/18
Провадження № 2/369/1928/18
РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Котенко О.О.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору, виключення комісії з графіку щомісячних платежів за кредитним договором та зобов»язання здійснити перерахунок платежів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору, виключення комісії з графіку щомісячних платежів за кредитним договором та зобов»язання здійснити перерахунок платежів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 травня 2017 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Z60.988.70658 та підписана заява № Z60.988.70658 на приєднання до договору добровільного страхування життя № НПБ 130801 від 23.05.2014 року.

Відповідно до умов вказаного договору банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 99998 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а він як позичальник, зобовязався одержати кредит і повернути його разом з процентами платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно умов цього договору.

22 травня 2017 року відповідно до заяви на видачу готівки № 031To1FBAQ було видано грошові кошти в сумі 80152,80 грн., іншу суму було перераховано, відповідно до заяви № Z60.988.70658 на приєднання до договору добровільного страхування життя № НПБ 130801 від 23.05.2014 року.

Станом на дату звернення з позовом до суду він як позичальник сплатив ПАТ «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 79 571,94 грн..

08 лютого 2018 року він звернувся до ПАТ «Ідея Банк» для отримання довідки-розрахунку заборгованості для звірки своїх платежів.

Позивач вказав, що проаналізувавши отриману довідку, він вважав, що даний договір порушує його права, як споживача, у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений договір містить умову про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту банком, але включення такої умови в текст договору суперечить вимогам Закону, так як банки не мають права встановлювати платежі за послуги, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

Відповідно до п. 1.12 договору за обслуговування кредиту позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно умов п. 2.1 договору за обслуговування кредиту банком, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 19 дня/числа кожного місяця згідно Графіку погашення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 6.1 договору передбачений графік щомісячних платежів за кредитним договором та визначено графу «комісія».

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 19 травня 2017 року банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 203, 205, 1054 ЦК України позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсною з моменту укладення договору умову п. 1.12 кредитного договору № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року; виключити комісію з графіку щомісячних платежів за кредитним договором № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року, що міститься у п. 6.1 кредитного договору № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року, укладеного між ним та ПАТ «Ідея Банк»; визнати недійсною з моменту укладення договору умову п. 6.1 кредитного договору № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» в частині визначеної в даному «Графіку» комісії, що підлягає до сплати; зобовязати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року ОСОБА_2 платежів, зарахувавши сплачену в сумі цих платежів з погашення заборгованості комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості) в рахунок інших обовязкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Ідея Банк» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшов відзив на позов від представника ПАТ «Ідея Банк», в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що 19 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року, відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 99 998,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобовязується одержати кредит і повернути його разом з процентами і платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору банк надає кредит у день підписання цього договору строком на 48 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок, вказаний позичальником.

Згідно умов п. 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6.0% (маржу банку).

Згідно умов п. 1.5 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,50 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5000 %.

Відповідно до умов п. 1.12 договору за обслуговування кредиту позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно умов п. 2.1 договору за обслуговування кредиту банком, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 19 дня/числа кожного місяця згідно Графіку погашення щомісячних платежів.

Відповідно до умов п. 6.1 договору передбачений графік щомісячних платежів за кредитним договором та визначено графу «комісія».

19 травня 2017 року ОСОБА_2 підписав з ПАТ «Ідея Банк» заяву № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року на приєднання до договору добровільного страхування життя № НПБ 130801 від 23.05.2014 року, згідно якої ОСОБА_2 підтвердив, що ця заява підписана ним, заявником, та прийнята уповноваженою особою страховика, підтверджує досягнення згоди сторін з усіх істотних умов договору, є доказом його укладення, та такого факту, що з дати прийняття цієї заяви заявник та страховик набувають взаємних прав та обовязків, визначених договором.

Згідно заяви на видачу готівки № 031ТО1FBAQ від 22 травня 2017 року банк ПАТ «Ідея Банк» виплатив ОСОБА_2 80 125,80 грн..

Як зазначив позивач ОСОБА_2 у позовній заяві станом на дату звернення з позовом до суду він як позичальник сплатив ПАТ «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 79571,94 грн.. 08 лютого 2018 року він звернувся до ПАТ «Ідея Банк» для отримання довідки-розрахунку заборгованості для звірки своїх платежів.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року становить: основний борг - 94 832,72 грн., строкові проценти 805,43 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 5 564,99 грн., а всього заборгованість по кредиту становить 101 203 грн. 14 коп..

Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків, недійсності передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори) (ч.1, 2 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, ч. 3 цього закону визначено, якого саме змісту умови договору є несправедливими. Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 вказаного закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 55, 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та розділу 2 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсними з моменту укладення кредитного договору умови п. п. 1.12, 6.1 договору, посилаючись на те, що вони є несправедливими, які містять умови про зміни у витратах зокрема щодо плати за обслуговування кредиту.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору між сторонами банком були виконані вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що свідчить підпис позивача, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; у кредитному договорі, який підписаний позивачем, міститься інформація стосовно умов кредитування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що кредитний договір був укладений за взаємною згодою сторін та відповідає домовленості сторін, викладеній в ньому.

Позивачем ОСОБА_2 не було надано жодного доказу того, що його права були порушені п. п. 1.12, 6.1 кредитного договору, та відповідно для нього настали негативні наслідки.

Очевидною є реальність намірів сторін, при укладенні кредитного договору на настання відповідних правових наслідків, адже з боку банку кредитні кошти були надані позивачеві в повному обсязі, а позивач в свою чергу, певний період часу належним чином виконував кредитні зобов'язання, що було встановлено в судовому засіданні.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Також слід зазначити, що позивач при укладенні кредитного договору був ознайомлений з Графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, а також враховуючи, що в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суперечності оспорюваних умов кредитного договору актам цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд також не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 щодо виключення комісії з Графіку щомісячних платежів за кредитним договором та зобовязання здійснити перерахунок здійснених платежів, зарахувавши сплачену в сумі цих платежів з погашення заборгованості комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості) в рахунок інших обовязкових платежів, що передбачені умовами кредитного договору № Z60.988.70658 від 19 травня 2017 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 до ПАТ «Ідея Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору, виключення комісії з графіку щомісячних платежів за кредитним договором та зобовязання здійснити перерахунок платежів.

Керуючись вимогами ст. ст. 3, 15, 16, 203, 215, 627, 638 ЦК України, ст. ст. 4, 81, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору, виключення комісії з графіку щомісячних платежів за кредитним договором та зобов»язання здійснити перерахунок платежів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 21 травня 2018 року.

Суддя Ковальчук Л.М.