Провадження № 2/761/1748/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір суборенди нерухомого майна № 100616 від 10.06.2016 року. Згідно умов вказаного договору Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв у тимчасове (строкове) платне користування Приміщення, за яке Суборендодавець зобов'язується сплачувати Суборендну плату та інші платежі в розмірах, порядку та у строки, встановлені цим Договором. Крім того умовами договору передбачено, що з дати підписання цього Договору Суборендар зобов'язаний сплатити Суборендодавцю в якості забезпечувального платежу суму, яка дорівнює 145 920 грн. 00 коп. Гарантійні платежі (внески) виконують виключно функцію засобу забезпечення виконання зобов'язань та підлягають поверненню Суборендарю в кінці терміну дії Договору, або за угодою сторін зараховується в рахунок оплати Суборендної плати за два останніх місяця строку Договору чи спрямовуються в рахунок оплати лізингових (орендних) платежів, що має бути обумовлено додатковою угодою до Договору, на дату зміни напряму використання гарантійного платежу (внеску). Крім того, між Позивачем та Відповідачем було укладено додаток № 2 до Договору суборенди нерухомого майна № 100616 від 10.06.2016 року «технічні вимоги до приміщення», в якому зазначений перелік робіт та обладнання, які повинен провести Суборендодавець за узгодженням з Суборендарем, а саме, роботи, які мають бути виконані згідно зі стандартними технічними вимогами суборендаря. В свою чергу, Відповідач не виконав умови Договору та не привів приміщення у відповідності до додатку № 2 до Договору суборенди нерухомого майна №100616 від 10.06.2016 року, яким встановлені технічні вимоги до приміщення. Приймаючи до уваги, що Суборендодавець не виконав взяті на себе зобов'язання по Договору та не привів приміщення у придатний стан для використання за цільовим призначенням, Суборендар не прийняв приміщення та не підписав акт прийому-передачі. В подальшому між Позивачем та Відповідачем 14.08.2016 року була укладена додаткова угода про розірвання Договору суборенди нерухомого майна № 100616 від 10.06.2016 року, в якій сторони дійшли згоди про розірвання договору з 15.08.2016 року та повернення гарантійного платежу Відповідачем Позивачу у розмірі 145 920 грн. 00 коп. Однак, Відповідач не виконав обов'язку перед Позивачем щодо повернення сплаченого гарантійного платежу. Крім того, як вказує позивач, ним були понесені витрати на підключення до мережі інтернет в суборендованому приміщенні у розмірі 1200 грн. 00 коп., що підтверджується договором про надання телекомунікаційних послуг В 22/13 від 06.07.2016 року та квитанцією про сплату 1200 грн. 00 коп. за підключення до мережі інтернет. У зв'язку з цим Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму несплачену за Договором, яка становить 145 920,00 грн., 20% річних у розмірі 17 110,61 грн., інфляційні втрати у розмірі 14 244,84 грн., витрати на підключення до мережі інтернет у сумі 1200,00 грн., а всього 176 475,45 грн. та вирішити питання про судові витрати, які становлять 1764,75 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 01 березня 2018 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, зважаючи на положення ст.ст. 19,274 (в редакції від 03.10.2017 р.).

У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що 10.06.2016 між ОСОБА_2 (Суборендодавець) та ОСОБА_1 (Суборендар) було укладено договір суборенди нерухомого майна № 100616, за умовами якого Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв у тимчасове (строкове) платне користування Приміщення, та Суборендодавець зобовязується сплачувати Суборенду плату та інші платежі в розмірах, порядку та у строки встановлені цим договором.

Відповідно до п. 4.8 договору, сторони погодили, що з дати підписання вказаного договору, Суборендар зобов'язаний сплатити Суборендодавцю в якості забезпечувального платежу суму, яка дорівнює 145 920,00грн.

Пунктом 4.9 договору передбачено, що гарантійні платежі (внески) виконують виключно функцію засобу забезпечення виконання зобов'язань та підлягають поверненню Суборендарю в кінці терміну дії Договору, або за угодою сторін зараховується в рахунок оплати Суборендної плати за два останніх місяця строку Договору чи спрямовуються в рахунок оплати лізингових (орендних) платежів, що має бути обумовлено додатковою угодою до Договору, на дату зміни напряму використання гарантійного платежу (внеску).

Як вбачається із матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем було укладено додаток № 2 до Договору суборенди нерухомого майна № 100616 від 10.06.2016 року «технічні вимоги до приміщення», в якому зазначений перелік робіт та обладнання, які повинен провести Суборендодавець за узгодженням з Суборендарем, а саме, роботи, які мають бути виконані згідно зі стандартними технічними вимогами суборендаря..

В свою чергу, Відповідач не виконав умови Договору та не привів приміщення у відповідності до додатку № 2 до Договору суборенди нерухомого майна №100616 від 10.06.2016 року, яким встановлені технічні вимоги до приміщення.

Згідно з п. 11.1 договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по даному договору сторони несуть відповідальність передбачену цим договором.

Крім того, п.11.3 передбачено, що сторони дійшли взаємної згоди , що договірний розмір процентів за користування чужими коштами у випадку порушення грошових зобов'язань за цим Договором становить 20% річних.

14.08.2016 р. між Позивачем та Відповідачем була укладена додаткова угода про розірвання Договору суборенди нерухомого майна № 100616 від 10.06.2016 року, в якій сторони дійшли згоди про розірвання договору з 15.08.2016 року та повернення гарантійного платежу Відповідачем Позивачу у розмірі 145 920 грн. 00 коп.

Разом з тим, як встановлено судом, Відповідач не виконав обов'язку перед Позивачем щодо повернення сплаченого гарантійного платежу (доказів зворотного суду не надано).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи між ФОП ОСОБА_3 (Провайдер) та ОСОБА_1 (Споживач) було укладено Договір №В 22/13 про надання телекомунікаційних послуг, предметом якого є те, що Провайдер надає Споживачу доступ до глобальної мережі Інтернет.

За надані послуги передбачені цим договором позивач поніс витрати на підключення до мережі інтернет в суборендованому приміщенні у розмірі 1200 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату 1200 грн. 00 коп. за підключення до мережі інтернет.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також суд вважає, що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 20% річних та інфляційних втрат від простроченої суми.

Оскільки, відповідачем порушено умови договору ОСОБА_2 виникла заборгованість, що становить в загальному розмірі 176 475,45 гр.

Як вбачається із розрахунку заборгованість складається із: суми несплаченої за Договором, яка становить 145 920,00 грн., 20% річних у розмірі 17 110,61 грн., інфляційних втрат у розмірі 14 244,84 грн. та витрат на підключення до мережі інтернет у сумі 1200,00 грн..

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином взятих на себе зобов'язань за договором № 100616 від 10.06.2016 року, суд вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 176 475,45 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 764 грн. 75 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 79, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України; ст. ст. 514. 516, 525, 526, 533, 554, 610, 612, 624, 1054 ЦК України, суд, -, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: 04107, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (адреса: 04214, АДРЕСА_2) заборгованість в розмірі 176 475 грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: 04107, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (адреса: 04214, АДРЕСА_2) судові витрати в розмірі 1 764 грн. 75 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2018 року.

Суддя: