Справа № 159/991/18
Провадження № 2/159/504/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Восковської О.А.

з участю секретаря Канашкової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 лютого 2017 року померла ОСОБА_4, яка постійно проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1. ОСОБА_5 протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом про що подав відповідну заяву нотаріусу, а ОСОБА_1, прийняла спадщину шляхом подачі до Ковельської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі права та обов'язки ОСОБА_4, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме право власності на квартиру № АДРЕСА_1. Вищевказана квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію» державного житлового фонду». 05 квітня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 02.04.1993 №194 видане свідоцтво про право власності на житло. На підставі даного свідоцтва вказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_4. Дана квартира була зареєстрована у м/п «Послуга» на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу №194, про що свідчить відмітка на свідоцтві про право власності. Однак, на момент приватизації квартири, у ній були зареєстровані та проживали крім ОСОБА_4, позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_3. Згідно з розпорядженням органу приватизації від 02.04.1993 №194 квартира №14 в м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 20 передана в приватну спільну сумісну власність. Тому, позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на квартиру відповідно до вимог закону та позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину безпосередньо в нотаріальному органі. Просять визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05.04.1993 року, яке видане Фондом комунального майна Ковельської міської ради н/д на підставі розпорядження від 02.04.1993 року за №194 на ім'я ОСОБА_4. Крім того, просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири №АДРЕСА_2, - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 11.02.2017 року. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири №АДРЕСА_2, - в порядку приватизації проведеної згідно з розпорядженням органу приватизації №194 від 02.04.1993 року. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири №АДРЕСА_2, - в порядку приватизації проведеної згідно з розпорядженням органу приватизації №194 від 02.04.1993 року.

В судове засідання позивачі не зявились, представник позивачів подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Ковельської міської ради в судове засідання не зявився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на підставі розпорядженням органу приватизації від 02.04.1993 року № 194 квартира №14 в м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 20 була передана у приватну спільну сумісну власність в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 05 квітня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 02.04.1993 №194 видане свідоцтво про право власності на житло. На підставі даного свідоцтва вказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_4. Дана квартира була зареєстрована у м/п «Послуга» на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу №194, про що свідчить відмітка на свідоцтві про право власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року), який діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Статтями 55, 57 Закону України «Про власність», чинного на час приватизації спірної квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як визначено статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно матеріалів приватизаційної справи на квартиру №14 в м. Ковель, вул. 40 років Перемоги, 20, на момент приватизації в ній проживали та були зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3.

Таким чином, реєстрація за ОСОБА_4 права власності на всю квартиру порушує права інших співвласників.

Відновити ці права можливо шляхом внесення змін у реєстраційні записи.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене, суд керуючись ст. 331 ЦК України, яка вимагає від особи реєстрації свого права власності для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло задовольнити.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на частину нерухомого майна, суд виходить з наступного:

У свідоцтві від 05.04.1993 вказано, що квартира №АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності лише одній людині ОСОБА_4, а зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності.

У заяві поданій в 1993 році ОСОБА_4 органу приватизації зазначені підписи наймача та повнолітніх членів сім'ї. Відповідно до довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення доданої до вищезазначеної заяви у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»: ОСОБА_4, квартиронаймач, 1929 р. н., яка прописана у квартирі з 15.03.1985, ОСОБА_6, невістка, 1968 р. н., яка прописана у квартирі з 02.01.1990 та ОСОБА_3, внучка, 1989 р. н., яка прописана у квартирі з 02.01.1990.

Таким чином, в силу ст. 357 ЦК України, кожному із співвласників квартири №АДРЕСА_3 належить по 1/3 частини даної квартири.

ОСОБА_4 померла 11 лютого 2017 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЕГ №200607 від 13.02.2017 виданим Ковельським MB ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Від імені ОСОБА_4 11 травня 2012 року державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт та зареєстровано в реєстрі за №1-618. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 зробила наступне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і, взагалі все те на що вона за законом буде мати право, в тому числі, належну їй на праві приватної власності квартиру №АДРЕСА_5 заповідає ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири.

Спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1

ОСОБА_5 протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом про що подав відповідну заяву нотаріусу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_1, шляхом подачі до Ковельської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Нотаріусом було заведено спадкову справу №293-2017, даний факт підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48605178 від 01.08.2017 (номер у Спадковому реєстрі 61017101).

Ковельською державною нотаріальною конторою відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину через невідповідність записів у свідоцтві про право власності на житло, яке належало ОСОБА_4, а саме у свідоцтві тип власності зазначений - «приватна», а у відмітці про реєстрацію права власності - «приватна спільна сумісна».

Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, за вказаних обставин спадкове право сторони може бути реалізовано лише в судовому порядку.

Тому, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивачів у справі в спосіб, передбачений ст.16 ЦК України .

Судові витрати у справі слід залишити за позивачами відповідно до заявленого клопотання.

Керуючись ст. ст. 38, 42, 44, 57, 58, 59, 109, 118, 120 ЦПК України, ст. ст. 182, 316, 328, 344, 372, 392, 1218, 1296, 1297 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовзадовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05.04.1993 року, яке видане Фондом комунального майна Ковельської міської ради н/д на підставі розпорядження від 02.04.1993 року за №194 на ім'я ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 (07.02.1982 р.н, паспорт серії АС 865717 виданий 17.02.2003 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, і.н.) право власності на 1/3 частку квартири №АДРЕСА_2, - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 11.02.2017 року.

Визнати за ПІДВАРКО ОСОБА_7 (07.10.1968 р.н, паспорт серії АК 687873 виданий 03.12.1999 року Апостолівським РВ УМВС України у Дніпропетровській області, і.н.) право власності на 1/3 частку квартири №АДРЕСА_2, - в порядку приватизації проведеної згідно з розпорядженням органу приватизації №194 від 02.04.1993 року.

Визнати за ОСОБА_3 (07.10.1989 р.н, паспорт серії АН 520814 виданий 28.07.2006 року Апостолівським РВ УМВС України у Дніпропетровській області, і.н.) право власності на 1/3 частку квартири №АДРЕСА_2, - в порядку приватизації проведеної згідно з розпорядженням органу приватизації №194 від 02.04.1993 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: ОСОБА_8