Справа №639/779/17
Провадження № 2/639/981/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Жовтневий районний суду м. Харкова

У складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С., Кричевської В.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу №639/779/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства та визнання спадкоємицею першої черги, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, та просить ухвалити рішення, на підставі якого встановити факт батьківства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові; визнати ОСОБА_6 спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Харкові.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на те, що у вересні 1999 року вона познайомилась з ОСОБА_5, сином відповідачки. Вони почали зустрічатися, а згодом проживати разом без реєстрації шлюбу. Два роки вони проживали у орендованій квартирі, а в 2001 році переїхали до квартири його батьків за адресою АДРЕСА_1.

В 2004 році ОСОБА_3 завагітніла. ІНФОРМАЦІЯ_2 у 5-му пологовому будинку м. Харкова народилась донька. До пологового будинку позивача привіз ОСОБА_5, який і зустрічав її разом з дитиною та відвіз до місця їх проживання за адресою, що зазначена вище. По АДРЕСА_1 позивач разом з дитиною та ОСОБА_5 проживали чотири роки. Дитина знаходилась на обліку у 19-й дитячій поліклініки за місцем проживання.

24.12.2004 року було зареєстровано народження їх доньки ОСОБА_6, однак прізвище ім'я по батькові батька дівчини було зазначено на підставі вимог ч.1 ст. 135 СК України, зі слів матері.

За своє життя ОСОБА_5 завжди визнавав ОСОБА_6 своєю донькою, виховував її, доглядав, коли позивач працювала та утримував. Він неодноразово піднімав питання щодо визнання його батьківства. Але, батьки позивача, які проживали в Іспанії, були проти того, щоб позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 та були проти визнання його батьком дівчини по релігійним мотивам.

У 2009 році ОСОБА_3 розірвала стосунки з ОСОБА_5 та разом з донькою, ОСОБА_6, виїхала до Іспанії, де проживає і по тепер. Увесь час вона продовжувала спілкуватися з ОСОБА_5 та його матір'ю, які завжди цікавилася успіхами ОСОБА_6, станом її здоров'я.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер. Про його смерть позивач дізналася від друзів. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Заповіту він не залишив.

Позивач вважає, що ОСОБА_6 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, яка у відповідності до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняла, оскільки на день смерті батька була неповнолітньою. Відповідач у справі, мати померлого, також є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5, яка у встановлений законом строк подала до 5-тої ХДНК заяву про прийняття спадщини після смерті сина.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 20.02.2017 року, надала суду письмові заперечення, в яких просила у задоволені позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на те, що у період з 1997 року до 2001 року її син ОСОБА_5 проживав у цивільному шлюбі з жінкою на ім'я ОСОБА_1, яка мала сина, і саме цією сім'єю він опікувався. ОСОБА_5 дуже любив дітей, однак своїх він мати не міг, оскільки був безплідний.

З позивачкою ОСОБА_5 проживав з 2001 року до початку 2005 року по АДРЕСА_1.

Після народження ОСОБА_6, ОСОБА_5 хоч і сумнівався, однак дійсно прийняв народження доньки. Пізніше ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 не його донька, склала речі та виїхала з квартири, де вони проживала разом.

Той факт, що ОСОБА_5 підтримував стосунки з ОСОБА_3, та інколи бачився з нею та її донькою, не є підтвердженням його батьківства.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ніколи не були у зареєстрованому шлюбі, за життя останній не визнавав свого батьківства відносно ОСОБА_6, а позивач під час життя ОСОБА_5 не зверталася ні до нього, ні до суду з такими вимогами.

04.04.2017 року представником позивача ОСОБА_1 були заявлені клопотання про залучення до матеріалів справи письмових доказів, світлин, дисків з відеозаписами, про витребування доказів та про допит свідків, які ухвалами суду, які постановлені без видалення до нарадчої кімнати, були задоволені.

28.04.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 були заявлені клопотання про витребування доказів, про допит свідків, які ухвалою суду від 28.04.2017 року були задоволені.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 18.01.2017 року, заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладенні у рішенні вище.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 20.02.2017 року, в судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнала, просила у його задоволенні відмовити, з підстав, які викладені у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6, матір'ю якої є ОСОБА_3. Дані про батька дівчини, ОСОБА_5, в актовому запису про народження №4786 та в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_6 внесені у відповідності до вимог ч.1 ст. 135 СК України вказані зі слів матері. ( а.с. 7, 9, 92, 121)

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 128 СК України визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітньої ОСОБА_6, отже вона має право на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1ст. 135 СК України.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому враховується дата народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після 1 січня 2004 р., факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

В третьому абзаці п.13 даної постанови зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.3-5 п.7постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що у вересні 1999 року ОСОБА_3 познайомилась з ОСОБА_5 Вони почали зустрічатися, а згодом проживати разом без реєстрації шлюбу. Два роки вони проживали у орендованій квартирі, а в 2001 році переїхали до квартири його батьків за адресою АДРЕСА_1. В 2004 році ОСОБА_3 завагітніла. Вона разом з ОСОБА_5 зверталися до Міжобласного генетичного центру в м. Харкові щодо можливою спадкової патології у майбутній дитини, оскільки ОСОБА_5 мав хронічні захворювання, які можуть бути успадковані дітьми.

Посилання в судовому засіданні представника відповідача на те, що ОСОБА_5 хворів на венеричні захворювання, які були перешкодою для зачаття дитини, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у 5-му пологовому будинку м. Харкова народилась ОСОБА_6. До пологового будинку позивача привіз ОСОБА_5, який був присутній при пологах, перший взяв на руки дитину. Також ОСОБА_5 забирав ОСОБА_3 разом з дитиною з пологового будинку та вони разом проживали в квартирі його батьків за адресою АДРЕСА_1. За даною адресою дитина знаходилась на обліку у 19-й дитячій поліклініки за місцем проживання.

Дані ствердження представника позивача об'єктивно підтверджуються довідкою КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19» від 06.02.2017 року за № 01-08/23, з якої вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкала за адресою АДРЕСА_1. Дівчина знаходилась під наглядом фахівців ХМДКЛ №19 з 07.11.2004 року по 22.12.2009 року. Потім дитина вибула в Іспанію м. Барселона. Медичний догляд за дитиною здійснювався за адресою АДРЕСА_1, де дитина мешкала з батьком і матір'ю під час обслуговування з 07.11.2004 року по 22.12.2009 року. Даних стосовно батьків на даний час немає. ( а.с. 8, 91, 133)

Крім того, з генетичної карти № 2365, вбачається що 22.04.2004 року ОСОБА_3 звернулась до Харківського міжобласного центру клінічної генетики та пренатальної діагностики, при цьому адресою її проживання зазначено: АДРЕСА_2. Родинні відносини щодо пробанду зазначені: мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, м. Харків, батько - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Харків. (а.с. 12-15)

З відповіді КЗОЗ «Харківський обласний клінічний перинатальний центр» від 13.02.2017 року, №117 вбачається, що в карті розвитку новородженого №2653 ОСОБА_3 вказано: чоловік - ОСОБА_5 (зі слів); сімейний стан - шлюб не зареєстровано; місце проживання - АДРЕСА_1. ( а.с. 90)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_3 знає біля 28 років, вона є її подругою. На початку вересня 2000 року ОСОБА_3 познайомилась з ОСОБА_5, вони довго зустрічалися, а приблизно з грудня-січня 2001 року стали проживати разом в орендованій квартирі. Потім вони переїхали до квартири ОСОБА_5 на Холодну Гору, де проживали разом, а після народження доньки ОСОБА_6 і разом з нею. Це була довгоочікувана дитина. ОСОБА_5 вважав ОСОБА_6 своєю донькою, виховував її. Коли ОСОБА_3 була вагітна, ОСОБА_5 разом з нею ходив на УЗІ, здавав необхідні аналізи, був присутній при пологах, зустрічав з родильного будинку. Згодом родина переїхала проживати до смт. Пересічне, до будинку бабусі ОСОБА_3. Разом вони прожили приблизно вісім років, а потім розсталися, однак продовжували спілкуватися.

Також свідок зазначила, що ОСОБА_6 дуже схожа на ОСОБА_5, сумнівів до того, що вона його донька ні у кого не було.

Аналогічні пояснення дав в судовому засіданні і свідок ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_3 вона знає з 1996 року, разом навчалися у медичному інституті. ОСОБА_5 знає з 2001 року. Їй достовірно відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали на орендованих квартирах по вул. Танкопія, в районі станції метро «Київська», а потім переїхали до квартири батьків ОСОБА_5 в район Холодної Гори, а після народження доньки ОСОБА_6 приблизно з травня 2005 року стали проживати в будинку бабусі в смт. Пересічне. Також свідок пояснила, що з моменту зачаття, ОСОБА_5 визнавав своє батьківства щодо ОСОБА_6. Він разом з ОСОБА_3 їздили до генетичного центру, де складали генетичне дерево, здавав потрібні аналізи. Разом вони їздили на УЗІ. Коли ОСОБА_3 перебувала у пологовому будинку, він робив флюорографію. Забирав її разом з дитиною з пологового будинку. ОСОБА_5 та його мама няньчили ОСОБА_6. ОСОБА_5 займався вихованням дитини. Коли ОСОБА_6 біло біля трьох років, то ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розсталися, але останній продовжував спілкуватися з дитиною. Не завчаючи на те, що ОСОБА_5 не був записаний батьком ОСОБА_6, він ніколи не ставив під сумнів своє батьківство відносно дівчини.

Свідок ОСОБА_14 надала суду аналогічні пояснення.

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 пояснили, що вони були сусідами, коли з 2005 році ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 та їх донькою проживали в будинку бабусі в смт. Пересічне. Даних осіб вони сприймали як родину. ОСОБА_5 називав ОСОБА_6 донькою, грав з нею, купляв іграшки. Сумнівів щодо батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 не виникало, оскільки дівчина на нього схожа.

Судом була допитані в якості свідка ОСОБА_18, бабуся позивача ОСОБА_3, яка пояснила суду, що приблизно у 1999 році її онука познайомилася з ОСОБА_5, вони с початку зустрічалися, а потім стали проживати разом у орендованій квартирі по вул. Матюшенко, потім в квартирі ОСОБА_5 по вул. Полтавський Шлях. Коли у ОСОБА_3 народилася донька, то ОСОБА_5 зустрічав їх з пологового будинку, привіз проживати у свою квартиру на Холодній горі. Згодом ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх донька ОСОБА_6 переїхали проживати в будинок бабусі в смт. Пересічне. Крім того, свідок зазначила, що дитина дуже схожа на свого батька ОСОБА_5. Останній до неї ставився з турботою, любов'ю, купував їй іграшки.

З наданих Управлінням праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області документів вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до них з заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги як одинокій матері у період 2006-2008 року, в яких зазначала, що у шлюбі не перебуває, з особою, від якої має дитину, не проживає. ( а.с. 155-177)

За клопотання представника відповідача в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22

Так, свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_4 Їй відомо про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 посилилася до даної квартири як співмешканка ОСОБА_5, і проживала там біля одного року до вагітності, під час вагітності та після народження доньки ОСОБА_6. Свідок вважала, що ОСОБА_6 це донька ОСОБА_5. Однак, мати ОСОБА_5, ОСОБА_4, повідомила, що під час сварки ОСОБА_3 заявила, що ОСОБА_6 не його дитина. ОСОБА_3 разом з дитиною виїхали з вищевказаної квартири коли дівчині було приблизно півтора місця.

Свідок ОСОБА_20 підтвердила суду факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в квартирі його батьків по АДРЕСА_1. Їй відомо, що ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали в одній кімнаті. На при кінці 2004 року ОСОБА_3 разом з дитиною виїхала з квартири. Зі слів свого сина свідку відомо, що ОСОБА_6 не донька ОСОБА_5, про це заявила ОСОБА_3 під час сварки.

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 пояснили суду, що вони були друзями ОСОБА_5. Їм відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зустрічалися, жили разом в квартирі його батьків у період 2002-2004 років. Щодо народження дитини ОСОБА_6 їм нічого не відомо.

На підтвердження спільного проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства до зачаття дитини та після її народження, спільне виховання дитини, позивачем були надані світлини, які були досліджені в судовому засіданні. На даних світлинах зображені ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_5 у домашній обстановці, на відпочинку, під час виписки з пологового будинку, а також ОСОБА_5 з дитиною. ( а.с. 26-54, 64-88)

Крім того в судовому засіданні був відтворений диск з відеозаписом, на якому зображені моменти повсякденного життя позивача та її дитини ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 у різні часи життя, починаючи з знаходження дитини у пологовому будинку та під час її дорослішання. ( а.с. 62)

Отже, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство до зачаття дитини, а після народження ОСОБА_6 спільно її виховували, крім того матеріали справи містять докази, які з вірогідністю підтверджують визнання ОСОБА_5 батьківства відносно дівчини.

Щодо позиції представника відповідача відносно не проведення по вказаній цивільній справі генетичної експертизи, то суд зазначає наступне. Так, експертиза є одним із видів доказів, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено, та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами факт визнання за життя ОСОБА_5 батьківства відносно дитини, то суд приходить до висновку, що проведення експертизи не є обов'язковим по вказаній цивільній справі, окрім того вказане клопотання не було заявлене представниками сторін.

Оскільки за життя померлий ОСОБА_5 визнавав своє батьківство щодо доньки ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне встановити факт батьківства.

Таким чином, судом отримані достатні докази, які достовірно підтверджують факт походження доньки ОСОБА_6 від ОСОБА_5, що також підтверджено наявними у матеріалах справи документами.

Разом з тим, суд не приймає як доказ наданий представником позивача скріншот переписки між ОСОБА_3 та рідної сестри ОСОБА_5, ОСОБА_23, оскільки на думку суду даний доказ є неналежним. ( а.с. 97-113)

Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Як зазначає позивач встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадкових прав неповнолітньої доньки після смерті її батька ОСОБА_5, у зв'язку з чим і просить визнати ОСОБА_6 спадкоємицею першої черги за законом після батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Харкові.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. (ст. 1220 ЦК України)

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки даним судовим рішенням встановлено батьківство ОСОБА_5 відносно його доньки ОСОБА_6, то у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України вона має право на спадкування за законом у першу чергу після смерті свого батька.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право малолітньої ОСОБА_6 щодо визнання її спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька визнано законом, ніким не оспорюється, а отже не потребує судового захисту.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 319 ЦПК України, ст.ст. 126, 128, 130, 135 СК України, ст.ст.1216, 1261 ЦК України, постановою Пленум Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», постановою Пленум Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства та визнання спадкоємицею першої черги - задовольнити частково.

Встановити факт батьківства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Харкова.

Зобов'язати Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_6, де у відомостях про батька зазначити: ОСОБА_5, громадянин України, відомості щодо матері дитини залишити без змін.

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 травня 2018 року.

Суддя В. В. Труханович