Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/594/18
Провадження № 2/321/326/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2018 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Бурчак» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Бурчак» про розірвання договору оренди землі, згідно доповнення до позовної заяви - визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки розміром 3,7031 га., яка розташована на території Бурчацької сільської ради Запорізької області, кадастровий номер - :02:001:0017, право власності на яку підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом НМТ № 183757, виданим 02 серпня 2017 року. Спадщину вона прийняла від свого чоловіка ОСОБА_3, який помер 16 листопада 2016 року. За життя ОСОБА_3 12 березня 2007 року уклав ТОВ «Агрофірма «Бурчак» договір оренди вказаної земельної ділянки, строк оренди складає 20 років. 25 серпня 2017 року позивача ввели в оману працівники ТОВ «Агрофірма «Бурчак» в результаті чого вона, як новий власник земельної ділянки, підписала додаткову угоду до договору оренди землі від 12 березня 2007 року, якою було змінено прізвище, імя та по батькові орендодавця на нового власника. Зрозумівши, що орендар непорядно відноситься до неї як орендодавця, позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявою про розірвання договору, але їй було відмовлено. Враховуючи викладене, позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 12 березня 2007 року у звязку зі зміною власника земельної ділянки, що передбачено п. 40 вказаного договору, а також визнати недійним додаткову угоду від 25 серпня 2017 року, на підставі ч. 3 ст. 203 ЦК України, через відсутність у неї волевиявлення на її укладення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених у позові. Позивач пояснила, що документ, запропонований для підпису ОСОБА_4 вона не читала, бо не взяла в той день окуляри. Їй пояснили, що вона підписує документ для сільради про зміну власника. Наміру укладати договір із ТОВ «Бурчак» вона не мала. Пояснила, що довіряла ОСОБА_4 і підписала запропонований документ, який потім виявився додатковою угодою до договору оренди землі від 12.03.2007 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позов про розірвання договору оренди землі з підстав, викладених у п. 40 Договору оренди землі від 12.03.2007 року.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Відповідачем суду наданий відзив на позов (а.с. 26-27, 62-63), в якому зазначено, що після смерті орендодавця ОСОБА_3, його спадкоємцю і новому власнику земельної ділянки ОСОБА_1 було запропоновано підписати додаткову угоду щодо зміни орендодавця на нового власника, на що ОСОБА_1 погодилася і добровільно підписала вказану угоду. Посилання позивача на недійсність вказаної угоди жодним чином не обґрунтовані, позов не містить вказівки на конкретні підстави недійсності договору. Таким чином, починаючи з 25 серпня 22017 року орендодавцем по спірному договору оренди є ОСОБА_1, тому її посилання на п. 40 Договору оренди є безпідставним, оскільки власник земельної ділянки з 25 серпня 2017 року не змінювався, а отже підстави для розірвання договору відсутні. також відповідачем надано відзив на заяву про доповнення позовних вимог від 19.10.2018 року, відповідно до якого вважає додаткові вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню оскільки позивач отримував орендну плату за додатковою угодою, тобто приступив до виконання умов додаткової угоди, а відтак не був введений в оману щодо підписаного документу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, суду пояснила, що наприкінці серпня 2017 року ОСОБА_4, яка є працівником ТОВ « Агрофірма «Бурчак» прохала підписати ОСОБА_1 який ся документ, який їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що після смерті чоловіка ОСОБА_1 переоформила його пай на себе. Коли в серпні за оренду паїв ТОВ «Агрофірма «Бурчак» видало в якості орендної плати відходи замість зерна, люди зібралися в конторі ТОВ «Агрофірма «Бурчак». До ОСОБА_1 підійшла ОСОБА_4 та запропонувала підписати документ про те, що ОСОБА_1 власниця паю, який раніше належав її чоловіку і ОСОБА_1 пішла з нею до кабінету і підписала, що-вона не розповідала.

Свідок ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона також була присутня на цьому зібранні і коли ОСОБА_4 запросила до кабінету ОСОБА_1 щось підписати, попереджала щоб вона нічого не підписувала, бо вона після смерті матері підписала і тепер їй взагалі нічого не виплачують вже два роки. ОСОБА_1 пішла з ОСОБА_4, яка пояснила, що необхідно підписати документ до сільради про зміну власника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

12 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Бурчак» був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер - :02:001:0017, на строк 20 років (а.с. 14-20). П. 40 вказаного договору, передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

16 листопада 2016 року ОСОБА_3 помер.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22 серпня 2017 року, власником земельної ділянки кадастровий номер - :02:001:0017, стала спадкоємиця померлого ОСОБА_8 ОСОБА_1

25 серпня 2017 року між ОСОБА_1 як власницею земельної ділянки і орендарем ТОВ «Агрофірма «Бурчак» було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 12 березня 2007 року, якою було змінено прізвище, імя та по батькові орендодавця - ОСОБА_3, на прізвище, імя та по батькові нового власника ОСОБА_1 (а.с. 28). Вказані зміни були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 червня 2018 року (а.с. 29).

Так позивач ОСОБА_1 просила суд визнати недійним додаткову угоду від 25 серпня 2017 року, на підставі ч. 3 ст. 203 ЦК України, через відсутність у неї волевиявлення на її укладення.

Ст.204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч.1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 вказаного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на вирішенні позову саме з підстав, зазначених в п. 40 Договору, щодо якого вимагається розірвання. Однак, враховуючи пояснення позивача ОСОБА_1, свідків, суд вважає, що розгляду також підлягають обставини, викладені в доповненнях до позову від 17 липня 2018 року саме щодо відсутності волевиявлення з боку ОСОБА_1 при укладенні додаткової угоди до договору від 12.03.2007 року про оренду землі.

На підставі викладеного, враховуючи, що належних доказів на підтвердження не підписання ОСОБА_1 додаткової угоди від 25 серпня 2017 року або підписання її під впливом помилки чи під впливом обману позивачем надано не було, суд приходить до висновку, що саме позивачем ОСОБА_1 була підписана вказана додаткова угода і її підписання було вільним і відповідало її волі.

Судом встановлено, що надані документи про отримання орендної плати за користування земельним паєм, згідно списку на видачу кукурудзи та пшениці за 2017 рік (а.с.64-67), що не заперечується позивачем, копія видаткового касового ордеру від 03.11.2017 року про отримання грошових коштів позивачем від ТОВ «Агрофірма Бурчак» на суму 6575,25 грн. в рахунок оплати оренди землі за 2017 рік (а.с.68), пояснення позивача, свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про укладену додаткову угоду та на виконання якої між нею та відповідачем було проведено певні дії, які відповідають договору.

Твердження позивача про те, що вона не розуміла, що отримує орендну плату за додатковою угодою, а сприймання нею цього факту як виплату заборгованості ще належних виплат її чоловіку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на будь-яких доказах, оскільки в списках про видачу орендної плати за 2017 рік у вигляді кукурудзи та пшениці, а також у фінансовому документі видатковому касовому ордері від 03.11.2017 року, які особисто підписані ОСОБА_1 було зазначено саме її особисті дані та її прізвище, імя та по батькові, згідно укладеної додаткової угоди №1 від 25 серпня 2017 року.

Отже позовні вимоги про визнання додаткової угоди від 25 серпня 2017 року недійсною є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди землі від 12 березня 2007 року на підставі п. 40 вказаного договору.

Так, п. 40 договору оренди землі від 12 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 і ТОВ «Агрофірма «Бурчак» дійсно передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Після смерті орендодавця ОСОБА_3 16 листопада 2016 року і прийняття спадщини її спадкоємицею ОСОБА_1, 25 серпня 2017 року з останньою, як власницею земельної ділянки було укладено додаткову угоду № 1, згідно з умовами якої в договору оренди були змінені данні орендодавця. Таким чином, починаючи саме з 25 серпня 2017 року орендодавцем спірної земельної ділянки являється ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1, як власник земельної ділянки, дійсно має право, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ЦК України, ст.ст. 78, 81, 90 ЗК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, її право приватної власності є непорушним.

Проте, відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом.

В ході розгляду справи було встановлено, що починаючи з 25 серпня 2017 року орендодавцем спірної земельної ділянки являється ОСОБА_1, тому її посилання на п. 40 договору оренду як на підставу для його розірвання є неприйнятними, оскільки в попередню редакцію договору на виконання п. 40 були відповідні зміни, а з 25 серпня 2017 року по теперішній час власником земельної ділянки і відповідно орендарем є ОСОБА_1 Тобто, з часу внесення змін до договору оренди, власник земельної ділянки не змінювався.

Отже, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268, 280-283 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Бурчак» про розірвання договору оренди землі та визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі відмовити.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9