Єдиний унікальний номер 242/4492/17 Номер провадження 22-ц/775/655/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області у залі судового засідання № 4 цивільну справу номер 242/4492/17 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства «Донецьтеплокомуненерго» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 8 лютого 2018 року (суддя - Черков В.Г.), -

В С Т А Н О В И В :

19 жовтня 2017 року позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, інфляційних витрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування позову зазначив, що ВО «Димитровтепломережа», яка є його виробничою одиницею, виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами централізованого опалення. Відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, зареєстровані та проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, безпосередньо отримували послуги від позивача та частково сплачували за отриману теплову енергію. В період з березня 2003 року по квітень 2017 року мають заборгованість у розмірі 20 994 грн. 71 коп. У зв'язку з цим просить стягнути вказану заборгованість, індекс інфляції у розмірі 8 031 грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 1 668 грн. 99 коп. та судові витрати. В подальшому представник позивача надав пояснення щодо позовних вимог, в яких зазначив, що відповідно виписки особового рахунку відповідачі частково сплачували послуги за отриману теплову енергію з період з листопада 2009 року по квітень 2017 року, тому вважає, що такими діями відповідачі визнавали свій обов'язок по сплаті і позовна давність відповідно до ст. 264 ЦК України переривалася. Вважав, що заборгованість відповідачів за опалення підлягає оплаті в повному обсязі за весь період її утворення відповідно до заявлених вимог, а саме за період з листопада 2009 року по квітень 2017 року.

8 лютого 2018 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задоволено частково. З відповідачів на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» солідарно стягнуто заборгованість за надану теплову енергію у період з липня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 14 501 грн. 25 коп., індекс інфляції у розмірі 240 грн. 29 коп. та 3% річних у розмірі 375 грн. 70 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Селидівського міського суду Донецької області від 8 лютого 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за теплову енергію в сумі 18 698 грн. 97 коп. за період з 01 листопада 2009 року по 30 квітня 2017 року (включно), а також стягнути 3% в сумі 370 грн. 71 коп., індекс інфляції в сумі 1 969 грн. 65 коп. за період з 21 листопада 2014 року по 20 травня 2017 року та стягнути суму судового збору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначив, що судом першої інстанції під час розгляду справи невірно було витлумачено норми закону, які підлягали застосуванню, а саме вимоги п. 1 ст. 264 та п. 3 ст. 264 ЦК України, неповно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого суд прийшов до помилкових висновків. На думку позивача суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про застосування строку позовної давності, керуючись лише наданим позивачем розрахунком, без дослідження та перевірки квитанцій відповідача, в яких зазначається оплата відповідачем платежів за отриману теплову енергію. Про вчинення відповідачем часткової оплати чергового платежу судом не було з'ясовано, чи підтверджує це визнання лише окремої частини вимог або періодичного платежу. Тому, на думку позивача, суд дійшов передчасного висновку про визнання відповідачами лише певної частини боргу та зазначив у судовому рішенні, що такі дії відповідачів не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Скаржник зазначає, що за спірний період з листопада 2009 року по квітень 2017 року відповідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1, відповідачі періодично сплачували на користь позивача кошти за послуги з теплопостачання, що свідчить про визнання ними свого обов'язку по оплаті зазначених послуг. Також зазначає, що деякі суми коштів, сплачені у спірному періоді, перевищують суму щомісячних нарахувань, тому надлишково сплачені кошти позивач зараховував на погашення боргу минулих років. Скаржник наголосив, що в даному випадку боржник свідомо сплачував за попередній період і це є підставою для переривання строку позовної давності та застосування ст. 264 та ч. 1 ст. 267 ЦК України. На зазначене суд першої інстанції увагу не звернув і ухвалив рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим в цій частині.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що частково задовольняючи позовні вимоги, судом невірно розраховано індекс інфляції в межах строку позовної давності. До вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних застосовується загальний строк позовної давності. Тобто за прострочку сплати заборгованості за період з жовтня 2014 року по 1 травня 2017 року має бути стягнуто індекс інфляції у сумі 1969 грн. 65 коп. та 3% річних у сумі 370 грн. 71 коп.

Відповідачами рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося. На апеляційну скаргу ними подано відзив, в якому зазначено, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просять апеляційну скаргу позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 8 лютого 2018 року залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явились, надавши суду клопотання про слухання справи без їх участі, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов'язання по наданню житлово-комунальних послуг виконує, а відповідачі свої зобов'язання по оплаті таких послуг виконують неналежним чином, внаслідок чого за період з листопада 2009 року по квітень 2017 року у відповідачів утворилась заборгованість. Внаслідок утворення заборгованості у позивача виникло право на стягнення з відповідача санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом прийнято до уваги, що оплата за послуги з централізованого опалення є періодичними платежами за відповідний місяць, коли надавалися послуги з централізованого опалення, а відповідачі сплачували отримані послуги частково. При цьому суд вважав, що у зв'язку з частковою сплатою заборгованості, позовна давність не переривалася. Суд врахував факт звернення позивача з заявою про видачу судового наказу і стягнув заборгованість за період з липня 2014 року по квітень 2017 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно особового рахунку № НОМЕР_1 відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з листопада 2009 року по квітень 2017 року відповідачі мають заборгованість у розмірі 18 698 грн. 97 коп., індекс інфляції у розмірі 5 375 грн. 45 коп., 3% річних у розмірі 1 024 грн. 36 коп. (а.с. 162-163).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції відхилив доводи відповідачів щодо відсутності між ними та позивачем відповідного укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення з огляду на те, що відсутність договору на надання житво-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З даним висновком колегія суддів погоджується, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 частини 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно і відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що між сторонами відсутні письмові договори щодо надання житлово-комунальних послуг, однак сторонами не заперечується, що відповідачі фактично отримували надані позивачем послуги з централізованого опалення, тому з урахуванням положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі зобов'язані вносити оплату за фактично отримані житлово-комунальні послуги.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже судом встановлено, що відповідачі отримували послуги централізованого опалення, проте не в повній мірі сплачували кошти, у зв'язку з чим виникла заборгованість, а відтак мають сплатити борг за фактично отримані послуги. В цій частині колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводом апеляційної скарги позивача ОКП «Донецьтеплокомуненерго» є те , що судом невірно витлумачені норми закону про застосування строків позовної давності, а саме вимоги п.1 ст. 264 та п. 3 ст. 264 ЦК України.

З даного приводу колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини 1 ст. 106 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-43цс17.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність переривання строку позовної давності.

Сторонами по справі не було надано суду відповідних квитанцій, які б підтверджували сплату відповідачами не періодичних платежів за отримані послуги, а погашення ними заборгованості, що утворилася за попередній час. Не надано таких квитанцій і для огляду апеляційному суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та прийшов до обґрунтованого висновку про застосування строку позовної давності за заявою представника відповідачів та стягнення заборгованості з відповідачів за період з липня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 14 501 грн. 25 коп.

Разом з тим, висновки суду щодо розміру стягнутого індексу інфляції у сумі 240 грн. 29 коп., 3% річних у сумі 375 грн. 70 коп. та судових витрат є помилковими. Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов'язанням, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанова Верховного Суду України від 15 червня 2016 р. у справі № 3-610гс16).

№ п/пПеріод заборгованостіПланове нарахуванняПерераховано грн.Сплачено грн.Заборгованість грн.3% річн. на 20.05. 2017.Індекс інфл.% на 20.05.2017. Інфляц. втрати на 20.05.17Період прострочення на 20.05.17
1Жовтень 2014 р.179,2500179,2513,42176,2136,63з 21.11.14.
2Листопад 2014 р.694,60137,53120437,0731,65103,1310,71з 21.12.14.
3Грудень 2014 р.694,600345,00349,6024,42165,9230,55з 21.01.15.
4Січень 2015 р.694,6068,77450175,8311,84157,6101,27з 21.02.15.
5Лютий 2015 р.694,60694,6000000з 21.03.15.
6Березень 2015 р.694,60458,440236,1614,75124,858,48з 21.04.15.
7Квітень 2015 р.0000000
8Травень 2015 р.0000000
9Червень 2015 р.0 00000
10Липень 2015 р.0000000
11Серпень 2015 р.0000000
12Вересень 2015 р.0000000
13Жовтень 2015 р.577,5600025,92120,2116,77з 21.11.15.
14Листопад 2015 р.1053,19208,530844,6635,82119,4163,71з 21.12.15.
15Грудень 2015 р.1053,19131,040722,1528,79118,3132,28з 21.01.16.
16Січень 2016 р.1053,19-22,55200032,69118,8164,56з 21.02.16.
17Лютий 2016 р.1053,19283,81200019,90117,6100,30з 21.03.16.
18Березень 2016 р.1053,19225,21200020,35113,685,65з 21.04.16.
19Квітень 2016 р.280,8548,5020000,97113,54,38з 21.05.16.
20Травень 2016 р.0Червень 2016 р.0000000
22Липень 2016 р.0000000
23Серпень 2016 р.0000000
24Вересень 2016 р.0000000
25Жовтень 2016 р.1015,86-721,9002753,6240,94107,2198,38з 21.11.16.
26Листопад 2016 р.1852,441000,32100720,448,94106,245,01з 21.12.16.
27Грудень 2016 р.1852,44-168,541001920,9819,10105,197,82з 21.01.17.
28Січень 2017 р.1852,4423,771001728,6712,79104,170,04з 21.02.17.
29Лютий 2017 р.1852,4458,201001694,248,63102,237,47з 21.03.17.
30Березень 2017 р.1852,44525,021001227,423,13101,315,96з 21.03.17.
31Квітень 2017 р.246,99134,6610012,33000з 21.04.17.
Всього: 354,05 грн. 2069,97 грн.

З розрахунку, проведеного апеляційним судом вбачається, що 3% річних за період заборгованості з жовтня 2014 року по квітень 2017 року станом на 20 травня 2017 року складає 354 грн. 05 коп., які підлягають до стягнення з відповідачів у солідарному порядку.

Розглядаючи апеляційну скаргу у відповідності до ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд ухвалює стягнути з відповідачів у солідарному порядку індекс інфляції у розмірі 1969 грн. 65 коп. за період заборгованості з жовтня 2014 року по квітень 2017 року станом на 20 травня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за наданими послугами з теплопостачання у розмірі 30 694 грн. 72 коп. Позовні вимоги задоволені у розмір 16824 грн. 95 коп., з яких основна заборгованість складає 14 501 грн. 25 коп.; 3% річних у розмірі - 354 грн. 05 коп. та індекс інфляції у розмірі - 1969 грн. 65 коп.

Таким чином частка задоволених вимог складає 54,81% від заявленої суми вимог (16824,95 х 100): 30 694,72.

За заяву про видачу судового наказу та за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с. 1,5).

З урахуванням частки задоволених вимог на користь позивача з відповідачів має бути стягнутий судовий збір у сумі 876 грн. 96 коп.(1600 х 54, 81%).

За подачу апеляційної скарги позивач сплатив 2643 грн. (а.с.198), вимагаючи стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 21 039 грн. 33 коп., яка складається з заборгованості за теплову енергію у сумі 18 698 грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 370 грн. 71 коп. та індексу інфляції у сумі 1969 грн. 65 коп.

Апеляційна скарга була задоволена на суму 2323 грн. 70 коп., що становить 11,04% ((2323,70 х 100): 21 039) від заявлених вимог, з огляду на що, у відповідності до п.п. «в» п. 4 ч.1 ст.382 ЦПК України, позивачу за подачу апеляційної скарги з відповідачів має бути стягнуто відшкодування у розмірі 291 грн. 78 коп. (2643 х 11, 04%).

Загальна сума відшкодування понесених позивачем судових витрат складає 1168 грн. 74 коп. (876,96 + 291,78), яка має бути стягнута з відповідачів у рівних частках, тобто по 389 грн. 58 коп. з кожного.

Відповідно до п. 3 п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» задовольнити частково.

Змінити рішення Селидівського міського суду Донецької області від 8 лютого 2018 року в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 249 грн. 29 коп., 3 % річних в розмірі 375 грн. 70 коп. та судових витрат у розмірі 963 грн. 68 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго»( ), індекс інфляції у розмірі 1969 (одна тисяча дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 65 коп. та 3% річних у розмірі 354 (триста п'ятдесят чотири) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» ( ) судові витрати у сумі 1168 грн. 74 коп., по 389 грн. 58 коп. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.С. Санікова

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуючий: Ю.М. Мальований