Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 545/3655/16-ц

провадження № 61-33365св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Остра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року в складі колегії суддів: Панченка О. О., Обідіної О. І., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Остра» (далі - ПрАТ «СК «Остра») про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Mercedes-Benz Sprinter під керуванням ОСОБА_5 Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2013 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ 21154. Відповідно до договору страхування ПрАТ «СК «Інгосстрах» виплатило власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter завдану майнову шкоду в розмірі 84 000 грн. Рішенням Господарського суду Одеської області від 22 грудня 2016 року стягнуто з ПрАТ «СК «Остра» на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» страхову суму в розмірі 49 000 грн, тому ОСОБА_4 зобов'язаний відшкодувати позивачу 35 000 грн.

На підставі викладеного ПрАТ «СК «Інгосстрах» просило стягнути з ОСОБА_4 різницю між виплачено ПрАТ «СК «Остра» страховою сумою та фактично завданими збитками.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2017 року (в складі судді Кіндяк І.С.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПрАТ «СК «Інгосстрах», уклавши зі своїм страхувальником договір добровільного страхування наземного транспорту на страхову суму 120 000 грн та отримавши страховий платіж у розмірі 7 200 грн, взяло на себе ризик виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, тому не має права на стягнення з ОСОБА_4 будь-якої суми.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування, 35 000 грн, 1 378 грн судового збору за подачу позову та 1 760 грн за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач виконав у повному обсязі свої зобов'язання за договором добровільного страхування, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування в межах фактичних затрат (84 000 грн), та стягнув з ПрАТ «СК «Остра» страхову суму в розмірі 49 000 грн (ліміт страхової відповідальності), тому має право на стягнення з відповідача різниці між виплачено ПрАТ «СК «Остра» страховою сумою та фактично завданими збитками у розмірі 35 000 грн.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що страхова компанія, виплативши потерпілому страхове відшкодування за договором майнового страхування, не має права вимоги до особи, яка заподіяла шкоду. В даному випадку регресні зобов'язання не виникають, а існує перехід права вимоги від потерпілого до страхової компанії (суброгація).

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 02 листопада 2013 року відбулася ДТП, внаслідок якої було погоджено автомобіль Mercedes-Benz Sprinter під керуванням ОСОБА_5

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2013 року винним у вчинення ДТП визнано ОСОБА_4

24 квітня 2013 року між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» укладеного договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є автомобіль Mercedes-Benz Sprinter.

Відповідно до договору добровільного страхування ПрАТ «СК «Інгосстрах» виплатило власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter завдану майнову шкоду в розмірі 84 000 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22 грудня 2016 року стягнуто з ПрАТ «СК «Остра», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн, яке було виплачено власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter за договором добровільного страхування.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивач виконав у повному обсязі свої зобов'язання за договором страхування, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування в межах фактичних затрат (84 000 грн), та стягнув з ПрАТ «СК «Остра» страхову суму в розмірі 49 000 грн (ліміт страхової відповідальності), тому має право на стягнення з відповідача різниці між виплачено ПрАТ «СК «Остра» страховою сумою та фактично завданими збитками у розмірі 35 000 грн.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що страхова компанія, виплативши потерпілому страхове відшкодування за договором майнового страхування, не має права регресної вимоги до особи, яка заподіяла шкоду, якщо підстава прямо не зазначена у Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» укладено саме договір добровільного страхування, предметом якого є автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, тому спірні правовідносини регулюються Законом України «Про страхування», яким визначено право страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк