27 лютого 2018 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.,
позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги обґрунтовує наступним.
Позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2008 року.
З 13.03.2010 року по 26.05.2017 року позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2.
Фактично сторони проживали разом протягом 4 років 10 місяців, оскільки відповідач пішов від позивача 01.02.2015 року і подружні стосунки між ними були припинені.
Місце проживання відповідача позивачу невідоме, спільних дітей сторони не мають.
Оскільки відповідач за вищевказаною адресою не проживає більше двох років, не сплачує вартість житлово-комунальних, не приймає участі у спільному побуті, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 29.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги за викладених в позові обставин та просила суд про їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак, конверт із судовою повісткою про виклик повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2008 року (а.с. 8), квартира АДРЕСА_1, складається з двох житлових кімнат, жила площа яких становить 29,80 кв.м., загальною площею 55,50 кв.м., з урахуванням 50% площі лоджії, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 11), 13.03.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві складено актовий запис №234.
У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_2 (колишній чоловік), що підтверджується копією довідки №29/147 від 28.11.2017 року, виданою ЖБК «Арсеналець 29» (а.с. 10).
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2017 року (а.с. 12), шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира була придбана позивачем до укладення шлюбу.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі більше двох років, крім того, даний факт підтверджується складеним актом про не проживання від 28.11.2017 року (а.с. 13-15).
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Виходячи зі змісту ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Згідно з ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 понад встановлений законом строк без поважних причин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК УРСР, керуючись ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1), таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2008 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне заочне рішення суду складено 03.03.2018 року.
Суддя