У х в а л а

3 травня 2018 року

м. Київ

справа №753/16676/17

провадження № 61 - 20387ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А.О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила: стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття; стягнути аліменти на утримання дружини, в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто зОСОБА_1, працюючого заступником начальника відділу супроводження судових спорів по стягненню коштів до бюджету юридичного управління ГУ ДФС у Київській області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення ним повноліття, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1, працюючого заступником начальника відділу супроводження судових спорів по стягненню коштів до бюджету юридичного управління ГУ ДФС у Київській області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від всіх його доходів щомісяця, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_3, змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 вересня 2017 року і до досягнення ним повноліття. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дружини ОСОБА_2 змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання дружини ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 9 вересня 2017 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

14 березня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статті 182, частини п'ятої статті 185 СК України, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом спору в даній справі є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 80 ЦПК України 2004 року (в редакції станом на момент подачі позовної заяви) ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Аналогічна норма передбачена пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подавкасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Лесько