Провадження № 22-ц/772/851/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Медяний В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 рокуСправа № 127/23009/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач-ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року, ухвалене у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області (головуючий суддя Луценко Л.І.), дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановила:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Посилається в обґрунтування позовних вимог на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.11.2011 року ОСОБА_4 отримала у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір.

Позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав.

Проте, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі, а тому станом на 21.10.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 34 631,97 грн., що сталою підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2017 року зупинено провадження у даній справі на час хвороби ОСОБА_4 та перебування останньої на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2017 року відновлено провадження у справі.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.11.2011 року у сумі 33 006 грн. 64 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Судовий збір у розмірі 1524 грн. 91 коп. компенсовано ПАТ КБ «Приватбанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погодившись із зазначеним судом рішенням, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване нею рішення суду від 26 грудня 2017 року і постановити нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. Вважає дане заочне рішення таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому воно не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та має бути переглянуте. Клопотання про розгляд справи у її відсутність нею не заявлялось. Крім цього, у неї викликають великі сумніви того, що підпис в кредитному договорі, в умовах та правилах надання банківських послуг належить саме їй, що могло бути встановлено відповідною експертизою яка могла бути призначена за її клопотанням. На час ухвалення рішення вона як інвалід 2 групи за станом здоров'я не змогла бути присутньою у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 14.03.2017 р. адвокат Грачов А.В. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, тому відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, через доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, відповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, правильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.11.2011 року відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір.

При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Однак, відповідачем ОСОБА_4 не здійснювалось погашення кредитних коштів.

Таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції встановив та виходив з того, що у порушення умов кредитного договору та норм матеріального права, а саме статей 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем за кредитним договором станом на 21.10.2016 року, яка становить 34 631,97 грн. з яких: 14 764,66 грн. - заборгованість за кредитом;

16 657,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

1 084,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

1 625,33 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором.

Разом з тим, оскільки судом встановлено також і те, що відповідач ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи безстроково згідно довідки до акта огляду МСЕК від 06.03.2014 року, має хворобливий стан здоров'я та періодично проходить стаціонарне лікування у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка», згідно довідки №11 від 18.01.2017 року, тому дійшов правильного та обґрунтованого висновку згідно вимог до ч.3 ст.551 ЦК України слід зменшити розмір неустойки (пені), яку стягнути з відповідача, а саме за мінусом штрафу (процентна складова) відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. У зв'язку з цим правильним є висновок місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, що станом на 21.10.2016 року становить 33 006,64 грн.

Також встановлено, що судом першої інстанції згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, так як згідно положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів, а тому оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору, тому згідно ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судом правильно вирішено питання про компенсування позивачу сплаченого судового збору у розмірі 1524,91 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду та постановленим ним судовим рішенням, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позові та не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правильним висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що оскаржуване судове рішення на її думку ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача не заявлялось, а також те, що у неї відповідача викликають сумніви того, що підпис в кредитному договорі, в умовах та правилах надання банківських послуг належить саме їй, що могло бути встановлено відповідною експертизою, оскільки дані доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, враховуючи досить тривалий період розгляду даної справи у суді першої інстанції, роз'яснення судом сторонам у справі їх процесуальних прав та обов'язків передбачених ЦПК України, відповідач ОСОБА_4 не зверталася до суду з відповідним клопотанням про призначення відповідної експертизи, а також із зустрічним або окремим позовом до банку з приводу оспорювання підписання нею вищезазначених документів.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для його скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 76, 81, 263, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: