Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 658/3367/16-ц

провадження № 61-31345св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

стягувач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

боржник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Каховський міськрайонний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником ОСОБА_5, на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року у складі судді: Подіновської Г. В., та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_6, який діяв в інтересах ОСОБА_4, звернувся зі скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - Каховський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Херсонській області) Пустової Т. М. від 20 жовтня 2016 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_4

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області перебуває виконавчий лист № 658/2846/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») заборгованості за договором кредиту, який видано Каховським міськрайонним судом Херсонської області.

Незважаючи на наявність у ОСОБА_4 майна за рахунок накладення стягнення на яке можливо виконати судове рішення, державний виконавець в порушення вимог статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20 % до повної виплати боргу у загальному розмірі 125 819,84 грн.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року, скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області Пустової Т. М. від 20 жовтня 2016 року про звернення стягнення на заробітну плату по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа № 658/2846/15-ц від 07 травня 2016 року, виданого Каховським міськрайонним судом Херсонської області.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що в результаті проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, (вартість якої вочевидь перевищує суму залишку боргу), на яку накладено арешт. Оскільки вказана виконавча дія може бути вчинена в разі відсутності у боржника майна, достатнього для повного покриття належних до стягнення сум державним виконавцем безпідставно та передчасно було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

У квітні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з касаційною скаргою на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року, в якій просило оскаржені ухвали скасувати та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні скарги. При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: суди не застосували частину другу статті 68 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» та норми, що регулюють звернення стягнення на грошові кошти боржника; судове рішення стосується стягнення коштів, а не звернення стягнення на майно; в матеріалах справи відсутні судові рішення про зміну способу виконання рішення. АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що була письмова заява стягувача про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що на виконанні Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 658/2846/15-ц від 07 червня 2016 року, виданого Каховським міськрайонним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 41 623,61 доларів США, 110 636,76 грн та судових витрат у розмірі 3 654 грн.

20 жовтня 2016 року постановою державного виконавця Пустової Т. М. звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_4 з утриманням у розмірі 20% до погашення боргу на загальну суму 125 819, 84 грн (борг у розмірі 114 290,76 грн., виконавчий збір у розмірі 11 429, 08 грн, витрати на проведення виконавчих дій 100 грн).

Суди встановили, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві власності належать 1/3 частина земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1. Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_1, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4, накладено арешт на підставі договору іпотеки № НЕК0G7 від 04 березня 2008 року. Вказаний договір № НЕК0G7 від 04 березня 2008 року був укладений для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № НЕК0G7 від 04 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4

У частині другій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Системний аналіз частини другої статті 48, частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозоляє стверджувати, що на рівні закону визначена черговість звернення стягнення на різні види грошових коштів і для звернення стягнення на заробітну плату передбачено спеціальні умови.

Тлумачення частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить про наявність декількох правил звернення стягнення на заробітну плату боржника:

(1) за виконавчими документами про стягнення сум та про стягнення періодичних платежів стягнення на заробітну плату допускається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів

(2) виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати;

(3) за іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача.

Встановивши, що державним виконавцем було порушено правила звернення стягнення на заробітну плату боржника, суди обґрунтовано задовольнили скаргу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель