Ухвала

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 753/19495/14-ц

провадження № 61-4005св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., ОлійникА. С., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», подану його представником Маранди Володимиром Олександровичем, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року, ухвалене колегією у складі суддів: Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 30 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2615/0908/71-085Ю, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 170 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 30 вересня 2038 року та процентною ставкою за користування кредитним коштами у розмірі 12,5% річних. Поручителем за кредитними зобов'язанням ОСОБА_4 є ОСОБА_5 відповідно до укладеного з ВАТ «Сведбанк» договору поруки від 30 вересня 2008 року.

Позивач вказує, що у листопаді 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило права вимоги за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором і договорами забезпечення до нього ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке в свою чергу відступило набуті права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи».

ОСОБА_4 порушив взяті на себе кредитні зобов'язання, припинив здійснювати платежі в рахунок погашення боргу, в зв'язку з чим у жовтні 2014 року позивач звернувся до позичальника і поручителя з вимогою про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом, нарахованих процентів і неустойки, що станом на 16 вересня 2014 року складає 3 898 895,37 гривень.

Оскільки вимога про дострокове повернення кредиту добровільно не виконана, ТОВ «Кредитні ініціативи» просить стягнути заборгованість у розмірі 3 898 895,37 гривень з позичальника і поручителя солідарно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 3 898 895,37 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 2 073 574,33 гривень; заборгованості за процентами у сумі 1 281 997,06 гривень; пені у сумі 543 323,98 гривень. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення позичальником взятих на себе кредитних зобов'язань та наявність у нього боргу у зазначеному позивачем розмірі, який підлягає стягненню на користь нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи». Відмовляючи у солідарному стягненні заборгованості з ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, тому порука ОСОБА_5 за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4 припинилася.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року і ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року, звернено стягнення на передану ОСОБА_4 в іпотеку в якості забезпечення своїх кредитних зобов'язань трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Апеляційний суд дійшов висновку, що стягнення кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої звернено стягнення на предмет іпотеки, призведе до подвійного стягнення боргу. Також судом апеляційної інстанції зазначено, що, звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд достроково стягнув всю кредитну заборгованість і дія договору припинилася, тому безпідставним є нарахування процентів за користування кредитними коштами і неустойки поза строком дії кредитного договору.

У лютому 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи», через свого представника Маранди В. О., звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року і залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а покладені в його основу висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Суд апеляційної інстанції не врахував, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно не позбавляє кредитора права вимоги у основному зобов'язанні, якщо реалізація предмета іпотеки не відбулася і кредитна заборгованість позичальника не погашена. Заявник зазначає, що іпотечне зобов'язання є похідним відносно основного зобов'язання, а не альтернативним, тому звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до зміни кредитного зобов'язання на забезпечувальне.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішення Дарницького районного суду м Києва від 27 листопада 2013 року, частково змінене рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року, не виконане і у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитор позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки.

Оскільки право на судовий захист особа реалізує на власний розсуд, заявник вважає, що наявність невиконаного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє його права на стягнення кредитної заборгованості в загальному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2016 року відповідач ОСОБА_5 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких послалася на безпідставність її доводів. Вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про неможливість нарахування процентів за користування кредитними коштами і пені поза строком дії кредитного договору, який закінчився з моменту пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Послалася на те, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості лише по тілу кредиту на суму 156 473,95 гривень. Вказала, що кредит надавався у гривні, грошові кошти на рахунок забудовника переводилися також у гривнях, тому у кредитора немає підстав на отримання завищеної суми боргу за рахунок зміни курсової різниці.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у позові рішенням від 23 грудня 2015 року, обґрунтовував свої висновки, зокрема, тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року, звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості, що свідчить про припинення дії договору, тому безпідставним є нарахування процентів за користування кредитними коштами і неустойки поза строком дії кредитного договору.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 квітня 2018 року з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 403 ЦПК України, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 310/11534/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2016 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц свідчить, що касаційний суд вирішив передати вказану справу на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду зв'язку з тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Касаційним судом зазначено, що стягнення процентів, нарахованих за умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягненого на підставі судового рішення, суперечить таким принципам як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись проценти, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов'язку сплачувати проценти, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. Продовження нарахування кредитором процентів та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування трьох процентів річних і інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором та цієї ж частини другої статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника.

У цій справі ТОВ «Кредитні ініціативи» заявило вимоги про стягнення кредитної заборгованості, яка включає проценти і неустойку, нараховані після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, частково зміненого рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості.

Таким чином, рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року, яке є предметом перегляду у цій справі, ухвалене щодо подібних правовідносин і із застосуванням тієї ж норми права, що і судові рішення у справі № 310/11534/13-ц.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року цивільну справу № 310/11534/13-ц прийнято для продовження розгляду, касаційний суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі № 753/19495/14-ц із власної ініціативи.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 753/19495/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11534/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак