________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1742/18
Провадження № 2/520/3846/18
УХВАЛА

16.03.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору та рішення недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.02.2018 року звернувся до Київського районного суду міста ОСОБА_5 з позовною заявою, яку до відкриття провадження по справі, на виконання ухвали Київського районного суду міста ОСОБА_5 від 14.02.2018 року про залишення позову без руху, уточнив, до ОСОБА_2, Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору та рішення недійсними, в якій просить суд:

- визнати договір поділу житлового будинку на два самостійні обєкти нерухомого майна від 12.05.2017 року за реєстровим №732 недійсним;

- визнати рішення Одеської міської ради №2142-VII від 14 червня 2017 року в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вулиці Марії Демченко, 8-В, в місті Одесі - недійсним.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження по цивільній справі на підставі вищевказаної позовної заяви.

12.03.2018 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1000 га, без кадастрового номеру, яка відводиться ОСОБА_2, з дозволу рішення Одеської міської ради №2142-VII від 14 червня 2017 року, розташованої за адресою; м. Одеса, вул. Марії Демченко, 8-В.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на те, що згідно з наявним в матеріалах справи листом відділу у місті Одесі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 31.10.2017р., ОСОБА_2 надано дозвіл на відведення земельної ділянки по вулиці М.Демченко, 8-В., площею 0,1000 га. шляхом розробки проекту землеустрою за рішенням Одеської міської ради №2142-VII від 14.06.2017 року за рахунок частини земельної ділянки, зареєстрованої за заявою ОСОБА_1 в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером №0:41:008:0016, площею 0,1 га, по вулиці Рибальській,45-Г міста Одеси, що в свою чергу порушує права позивача, у звязку з чим є необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не вжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за даним предметом спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається зокрема після відкриття провадження у справі до суду, у провадження якого перебуває справа.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду, без повідомлення сторін по справі.

Дослідивши заяву, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З викладених посилань позивачем у позові в обґрунтування позовних вимог та наданих до нього документів вбачається, що згідно рішення Одеської міської ради №2142-VII від 14 червня 2017 року про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в місті Одесі по вулиці Марії Демченко, 8-В.

Позивач в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на лист Відділу у місті ОСОБА_5 управління Держгеокадастру в Одеській області від 31.10.2017 року за №97-15-0240-119/172-17 адресований на імя ОСОБА_2, згідно з яким зазначено, що земельна ділянка, площею 0,1000 га відводиться за рахунок частини земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером №:41:008:0016.

На підставі вказаних документів вбачається, що на цей час земельна ділянка розташована в місті Одесі по вулиці Марії Демченко, 8-В, відносно якої відповідачеві надано дозвіл на проект землеустрою, на праві власності за ОСОБА_2 не зареєстрована.

Суд також зазначає, що арешт застосовується для забезпечення збереження відповідного майна (у тому числі й нерухомого майна), яке належить на праві власності відповідачеві по справі, яке може бути відчужено або перереєстровано.

Матеріали поданої заяви не містять жодних доказів з приводу вчинення саме ОСОБА_2 будь-яких дій, направлених на відчуження спірного нерухомого майна, а саме земельної ділянки в місті Одесі по вулиці Марії Демченко, 8-В, відносно якої останній надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Крім того, суд зазначає, що позивачем ОСОБА_6 не доведено та не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, як вже було зазначено, згідно листа Відділу у місті ОСОБА_5 управління Держгеокадастру в Одеській області від 31.10.2017 року за №97-15-0240-119/172-17 адресованого на імя ОСОБА_2, повідомлено, що земельна ділянка, площею 0,1000 га відводиться за рахунок частини земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером №:41:008:0016.

Позивач стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером №:41:008:0016, за рахунок якої відводиться земельна ділянка ОСОБА_2, належить йому ОСОБА_1

Однак, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що вказана земельна ділянка, зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером №:41:008:0016, належить саме ОСОБА_1

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог заяви, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.