ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3897/17 Номер провадження 22-ц/814/431/18Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Лобов О.А.,

судді: Триголов В.М., Одринська Т.В.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 червня 2018 року (час ухвалення рішення з 13.46 до 13.48; дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання припиненим кредитного договору, договору застави, зняття заборони на відчуження рухомого майна.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати припиненим кредитний договір №2076 від 08 вересня 2006 року, укладений між нею і АТ «Банк «Фінанси та кредит»; визнати припиненим договір застави транспортних засобів №2076 від 08 вересня 2006 року, укладений між нею і АТ «Банк «Фінанси та кредит»; зняти заборону відчуження автомобіля Мітсубісі Кольт,1,3, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка виконала умови кредитного договору, додаткової угоди до нього, а по заборгованості зі сплати пені і комісійної винагороди сплинули строки давності.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 червня 2018 року позов задоволений: визнаний припиненим кредитний договір №2076 від 08 вересня 2006 року, укладений між нею і АТ «Банк «Фінанси та кредит»; визнаний припиненим договір застави транспортних засобів №2076 від 08 вересня 2006 року, укладений між нею і АТ «Банк «Фінанси та кредит», і знята заборону відчуження автомобіля Мітсубісі Кольт,1,3, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції неправильно витлумачив умови додаткової угоди до кредитного договору, які не містять положень про звільнення боржника від обов'язку виконати рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, а також від виконання інших умов кредитного договору, у тому числі щодо сплати пені і комісії.

Сплив строку давності не є тим юридичним фактом, з яким закон пов'язує припинення дії кредитного договору і, відповідно, забезпечувальних зобов'язань.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 повторно навела доводи заявленого позову, наполягала на тому, що нею виконане зобов'язання зі сплати заборгованості по тілу кредиту і процентам, а по заборгованості зі сплати пені і комісії сплинули строки давності.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_2 укладений кредитний договір №2076, згідно умов якого позичальник отримав у тимчасове користування 15 907 доларів США для придбання автомобіля Мітсубісі Кольт зі сплатою 10 відсотків річних за користування кредитними коштами. Строк повернення кредиту - 07 вересня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у той же день між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_2 укладений договір застави автомобіля Мітсубісі Кольт,1,3, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2010 року задоволений частково позов ПАТ «Банк «фінанси та кредит»: стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2, ОСОБА_4 (поручителя за кредитним договором) заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2006 року у загальній сумі 99 282 грн. 68 коп.

Згідно судового рішення заборгованість, стягнута на користь Банку, складалася із:

заборгованості по кредиту - 4 268,74 доларів США (гривневий еквівалент - 33 812 грн. 92 коп.),

заборгованість по простроченому кредиту - 2 935,52 доларів США (гривневий еквівалент - 23 246 грн. 97 коп.),

заборгованість по простроченим процентам - 366,86 доларів США (гривневий еквівалент - 4 317 грн. 55 коп.).

Із заявлених Банком 963 грн. 96 коп. (комісійна винагорода), 1 445 грн. 94 коп. (прострочена комісійна винагорода), 65 234 грн. 31 коп. (пеня), а всього - 67 644 грн. 21 коп. судовим рішенням задоволені вимоги на суму 35 000 грн.

11 травня 2011 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_2 укладена додаткова угода до кредитного договору №2076 від 08 вересня 2006 року.

Додатковою угодою, зокрема змінені:

Пункт 2.1. кредитного договору - сума кредиту визначена у розмірі 7 205,26 доларів США.;

Пункт 3.3. кредитного договору - погашення кредиту відбувається шляхом внесення позичальником ануїтетних платежів щомісячно у сумі 209 доларів США.

Пунктом дев'ятим додаткової угоди визначено, що за станом на 11 травня 2011 року позичальник має прострочену заборгованість у розмірі 5 199 грн. 72 коп., яка складається з :

4 547 грн. 94 коп. простроченої заборгованості з погашення отриманих кредитних ресурсів,

651 грн. 78 коп. простроченої заборгованості по сплаті процентів.

Погашення зазначеної заборгованості здійснюється згідно графіка одночасно із сплатою поточної заборгованості.

29 травня 2014 року ОСОБА_2 внесла у касу Банку у рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту і заборгованості по процентам 37 195 грн. 05 коп.

Заборгованість по пені та комісійній винагороді ОСОБА_2, не погашала.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 29 травня 2014 року ОСОБА_2 фактично виконала перед Банком зобов'язання за кредитним договором, у межах строку давності Банк не пред'явив до ОСОБА_2 вимоги про стягнення неустойки за неналежне виконання умов кредитного договору, а тому він (кредитний договір) є припиненим.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися, виходячи з таких міркувань.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.525, ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів чи/та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи із системного аналізу ст.525, ст.526, ст.599, ст.611 ЦК України, змісту кредитного договору, додатку до нього, а також судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником у частині вимог про стягнення неустойки, нарахованої за період дії кредитного договору, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Позивач ОСОБА_2 стверджує, що вона заборгованість по сплаті пені за кредитним договором не погасила, ця обставина встановлена і рішенням суду першої інстанції, отже відсутні підстави робити висновок про існування юридичних фактів, передбачених ст.599 ЦК України.

Щодо строків давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються ст.267 ЦК України. Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (ст.509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом ст.267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті). У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Підсумовуючи наведене, слід зробити висновок, що Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

З урахуванням встановленого апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, отже його слід скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 червня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

ОСОБА_2 відмовити за недоведеністю у задоволенні позову до до АТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання припиненим кредитного договору, договору застави, зняття заборони на відчуження рухомого майна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: В.М. Триголов

Т.В.Одринська

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов