Справа №:755/6618/17
Провадження №: 2/755/1343/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 січня 2015 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» укладено договір про комплексне обслуговування фізичної особи, відповідно до якого позивач отримала платіжну картку № НОМЕР_1. 09 липня 2016 року о 04 год. 06 хв. позивачем було отримано смс-повідомлення про зняття з картки грошових коштів у розмірі 1 400,00 грн., а 11 липня 2016 року позивач подала до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про зняття грошових коштів з картки у розмірі 1400,00 грн. 12 липня 2016 року позивач подала до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення про кримінальне правопорушення. Листами від 07 жовтня 2016 року та від 21 листопада 2016 року Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» відмовлено позивачу в поверненні грошових коштів у розмірі 1400,00 грн. У в'язку з чим просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» грошові кошти у розмірі 1 400,00 грн., інфляційні втрати за період з 09 липня 2016 року по 28 квітня 2017 року у розмірі 158,20 грн., трьох відсотків річних за період з 09 липня 2016 року по 28 квітня 2017 року у розмірі 33,83 грн. та пені за період з 09 липня 2016 року по 28 квітня 2017 року у розмірі 411,60 грн.

Позивач уточнювала позовні вимоги та остаточно просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» грошові кошти у розмірі 1 400,00 грн., інфляційні втрати за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 210,00 грн., трьох відсотків річних за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 43,95 грн. та пені за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 534,80 грн.

07 листопада 2017 року ухвалою суду витребувано у Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві матеріали щодо результатів розгляду повідомлення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 12 липня 2016 року.

Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. До суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що п. 2.3.8 Правил комплексного обслуговування клієнтів Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на держателя платіжної картки покладено обов'язок не розголошувати нікому, в тому числі членам власної родини, номер платіжної картки, ПІН-код та кодове слово, а також докладати максимальних зусиль по збереженню платіжної картки, не розголошенню ПІН-коду та паролю. Згідно п. 2.3.4 зазначених Правил всі операції, здійснені з використанням платіжної картки із застосуванням ПІН-коду та/або реквізитів платіжної картки, у т.ч. довіреними особами Клієнта, безумовно визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину. Крім того, зі змісту п. 2.3.17 зазначених Правил вбачається, що Банк не несе відповідальності за можливе використання платіжної картки та ПІН-коду третіми особами та спричинені при цьому збитки Клієнту. Отже, банк не несе відповідальності за неправомірні дії третіх осіб вчинені щодо майн користувача банківських послуг. У зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

13 січня 2015 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» укладено договір № 140399.1.1 про комплексне обслуговування фізичної особи у Публічному акціонерному товаристві «ВіЕс Банк», відповідно до якого визначено загальні умови та порядок надання послуг щодо: відкриття та обслуговування банківського (поточного) рахунку; відкриття та обслуговування банківського (поточного) рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів; відкриття та обслуговування вкладного (депозитного) рахунку та ін. (а.с.6-14). 13 січня 2015 року позивача було ознайомлено з Правилами та Тарифами банку (а.с.15-16).

22 січня 2015 року позивачем подано до відповідача заяву № 140399.1.1 про встановлення параметрів по операціях з платіжною карткою (а.с.18), заяву № 140399.4.1 про відкриття поточного рахунку (а.с.19), заяву № 140399.4.1 про оформлення платіжної картки (а.с.20).

Крім того, цього ж дня позивачем отримано платіжну картку Visa Elektron № НОМЕР_1 (а.с.17).

Зі змісту виписки по особовим рахункам за період з 01 по 31 липня 2016 року вбачається, що 09 липня 2016 року з карткового рахунку позивача знято грошові кошти у розмірі 1400,00 грн. (а.с.21-30).

Листами від 07 жовтня 2016 року та від 21 листопада 2016 року Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» відмовлено позивачу в поверненні грошових коштів у розмірі 1400,00 грн., оскільки банк не несе відповідальності за неправомірні дії третіх осіб вчинені щодо майн користувача банківських послуг (а.с.36, 39).

Позивач просила про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» грошових коштів у розмірі 1 400,00 грн., оскільки 09 липня 2016 року було незаконно знято зазначені грошові кошти з її карткового рахунку.

Представник відповідача у своїх письмових запереченнях посилався на Правила комплексного обслуговування клієнтів Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», затверджених рішенням Правління Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» протоколом № 21 від 06 липня 2016 року, якими передбачено випадки звільнення Банка від відповідальності.

Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Пунктами 1,2 ст. 4 та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення та використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду за захистом порушених прав.

Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Судом оглянуто матеріали закритого кримінального провадження №0011633 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та встановлено, що 11 липня 2016 року позивач подала до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заяву про зняття грошових коштів з картки у розмірі 1400,00 грн. (а.с. 121-122), 15 серпня 2016 року - до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві заяву про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.118), 15 серпня 2016 року слідчим Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0011633, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, заявник ОСОБА_1 (а.с. 117). 15 грудня 2016 року постановою слідчого Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві закрито кримінальне провадження № 0011633, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у зв'язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 116).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням затвердженого Постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно п. 2.3.8 Правил комплексного обслуговування клієнтів Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на держателя платіжної картки покладено обов'язок не розголошувати нікому, в тому числі членам власної родини, номер платіжної картки, ПІН-код та кодове слово, а також докладати максимальних зусиль по збереженню платіжної картки , не розголошенню ПІН-коду та паролю.

Згідно п. 2.3.4 зазначених Правил всі операції, здійснені з використанням платіжної картки із застосуванням ПІН-коду та/або реквізитів платіжної картки, у т.ч. довіреними особами Клієнта, безумовно визнаються Клієнтом як такі, що здійснені ним свідомо, особисто підписані та спрямовані Клієнтом на вчинення правочину.

Крім того, зі змісту п. 2.3.17 зазначених Правил вбачається, що Банк не несе відповідальності за можливе використання платіжної картки та ПІН-коду третіми особами та спричинені при цьому збитки Клієнту.

За встановлених обставин, позивачем не надано будь-яких доказів наявності вини відповідача у спричиненні матеріальної шкоди, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому, з урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення грошових коштів слід відмовити.

Позивач просила про стягнення інфляційних втрат за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 210,00 грн., трьох відсотків річних за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 43,95 грн. та пені за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 534,80 грн.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 210,00 грн., трьох відсотків річних за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 43,95 грн. та пені за період з 09 липня 2016 року по 25 липня 2017 року у розмірі 534,80 грн., є похідними від вирішення спору щодо стягнення грошових коштів, тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних слід відмовити.

Керуючись ст. 509, 525, 526, 530, 611, 625, 1054-1055, 1166 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229,247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 288, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовити.

Повний текст рішення складено 17 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна