Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 383/844/16-ц

провадження № 61-2003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 червня

2017 року у складі судді Адаменко І. М. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Дьомич Л. М.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстрочкою платежу, за умовами якого після повної сплати вартості комплексу будівель, ОСОБА_5 (продавець) зобов'язалася надати

ОСОБА_4 (покупець) нотаріально посвідчену заяву щодо засвідчення факту повного розрахунку за договором.

Умовами договору на покупця покладено обов'язок щодо здійснення державної реєстрації права власності на комплекс будівель після сплати останнім його вартості.

Після повного розрахунку з ОСОБА_5 за комплекс будівель, на вимогу ОСОБА_4 відповідачем було надано нотаріально засвідчену заяву про повний розрахунок за договором купівлі-продажу. Однак, згодом ОСОБА_5 оспорила дійсність цієї заяви в суді.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряного Олега Анатолійовича, третя

особа - ОСОБА_4, про оскарження нотаріальної дії задоволено частково. Визнано дії приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряного О. А. щодо посвідчення підпису ОСОБА_5 на заяві від 13 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій під

№ 1554 протиправними.

В подальшому ОСОБА_7 відмовилася виконувати свої зобов'язання за цим договором.

Пунктом 2.6. зазначеного договору передбачено особливості набуття права власності при повному розрахунку за договором, лише за наявності нотаріально засвідченої заяви продавця про проведення повного розрахунку, на який ОСОБА_4 під час підписання договору не звернула уваги.

Відповідно до пункту 4.9. цього договору реєстрація права власності за покупцем можлива після повного розрахунку у будь-який час, без обмежень чи застережень.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просила визнати недійсним пункт 2.6. договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який перешкоджає ОСОБА_4 в реєстрації права власності на комплекс будівель придбаних за цим договором.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від

06 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що пункт 2.6 договору купівлі-продажу комплексу будівель, укладеного між сторонами 12 вересня 2013 року не суперечить нормам матеріального права та не тягне за собою правових наслідків у виді визнання окремої частини договору недійсною.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

07 листопада 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового звʼязку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу у якій просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, склали і підписали відповідний письмовий документ. Вказаному документу було надано відповідної форми (нотаріально засвідчено). Після підписання договору ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 майно за договором, а остання в свою чергу почала виконувати умови щодо сплати ціни договору. Виходячи з дій сторін договору та норм статей 638, 657, 640 ЦК України даний договір є укладеним.

Відмова ОСОБА_5 від надання нотаріально засвідченої заяви щодо засвідчення факту повного розрахунку за договором є свідченням не виконання зобов'язань, які ОСОБА_5 взяла на себе за умовами договору. Сам факт не виконання відповідачем своїх зобов'язань призвів до порушення права ОСОБА_4 на оформлення у власність майна, законним володільцем якого є ОСОБА_4

Під час підписання договору ОСОБА_4 не звернула увагу на пункт 2.6 договору та не приділила належної уваги умовам про особливості набуття права власності при повному розрахунку по договору (обов'язкову наявність нотаріально засвідченої заяви продавця про проведення повного розрахунку). На думку ОСОБА_4 на підставі пункту 4.9 цього Договору вона могла зареєструвати за собою право власності в будь який слушний для неї момент після повного розрахунку з покупцем без будь яких обмежень чи застережень з боку продавця.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 вересня 2013 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 12 825 кв.м, яка не приватизована.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_5 (продавець) передала належний їй на праві приватної власності комплекс будівель у власність ОСОБА_4 (покупець), а покупець прийняв комплекс будівель сплативши за нього обговорену грошову суму.

Згідно пунктів 2.1, 2.2, 2.5 договору продаж комплексу будівель за домовленістю сторін вчиняється за 700 000 грн. Розрахунок між сторонами здійснюється з розстроченням платежу. Усі платежі сплачуються покупцем продавцеві шляхом переказу коштів з поточного рахунку фізичної особи покупця на поточний рахунок фізичної особи продавця не пізніше 12 числа кожного календарного місяця.

Пунктом 2.6 цього договору передбачено, що факт проведення повного розрахунку та виконання покупцем договору засвідчується заявою продавця, що є невід'ємною частиною цього договору, справжність підпису на якій буде засвідчено нотаріально.

Відповідно до пункту 4.9 вказаного договору державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Право власності на комплекс будівель у покупця виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 11 жовтня 2016 року власником зазначеного комплексу будівель є ОСОБА_5

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гавулою А. В. від 25 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у державній реєстрації прав та їх обтяжень на комплекс будівель, що розташований по АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю засвідченої заяви продавця згідно пункту 2.6 договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої-третьої, пʼятої, шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що не виконання сторонами умов правочину не може слугувати підставою для визнання договору недійсним, а може бути підставою для його розірвання.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_4 у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування судових рішень немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 червня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є.Червинська