Постанова

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 324/1778/15-ц

провадження № 61-3858 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського району електричних мереж,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського району електричних мереж на рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Осоцького І. І., Крилової О. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського району електричних мереж (далі - ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського РЕМ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості спожитої електричної енергії.

Позов мотивовано тим, що відповідач є споживачем електроенергії згідно з договором про користування електричною енергією від 27 листопада 2011 року № 0805021/10858 за адресою: АДРЕСА_1, який був укладений на три роки. На порушення пункту 21 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН) відповідач не забезпечила та не надала доступу представникам позивача до приладу обліку, повідомляючи в службу енергозбуту показання приладу обліку телефоном. 4 лютого 2015 року у зв'язку з недопущенням представників позивача до приладу обліку складено відповідний акт та призначено дату наступного відвідування помешкання - 5 лютого 2015 року. Під час цієї перевірки в присутності споживача було зафіксовано показання приладу обліку, які складали «3462», при цьому ніяких зауважень до роботи приладу обліку споживачем висловлено не було. При внесенні цих показань до особового рахунку споживача було виявлено, що вони суттєво відрізняються від показань, які споживач надавала у телефонному режимі за цей час, які складали «6342», тобто споживачем було спожито електроенергії у кількості 7 119 кВТ/год. Споживачу було виставлено рахунок на оплату електроенергії на суму 8 253 грн 75 коп., але вона відмовилася його оплачувати з тих підстав, що позивач неправильно провів розрахунки. Крім того, споживачем не було сплачено рахунки за спожиту електроенергію за період із 5 лютого 2015 року по 24 червня 2015 року у загальній сумі 1 006 грн 82 коп. За весь час дії договору між сторонами від відповідача до позивача не надходило заяв про тимчасове непроживання в указаній квартирі; показання приладу обліку повідомлялися відповідачем щомісяця, рахунки оплачувалися без зауважень.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вартість спожитої електроенергії в сумі 9 260 грн 57 коп., а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Під час розгляду справи у зв'язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості у розмірі 472 грн, позивач змінив позовні вимоги і остаточно просив стягнути з відповідача вартість спожитої електроенергії в сумі 8 788 грн 57 коп.

Відповідач заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що за вищевказаною адресою ніхто не проживав протягом тривалого часу, але заяву про це вона як власник квартири до Пологівського РЕМ не подавала, однак кожного місяця телефоном передавала показання лічильника на власний розсуд, а не за фактичними показниками цього приладу. Вважає, що з боку представників позивача є порушення, так як вони не знімали контрольні показники приладу обліку і, таким чином, не контролювали ті показники, які відповідач надавала до Пологівського РЕМ. За період часу до заміни лічильника у лютому 2015 року у відповідача ніяких претензій до роботи цього приладу не було і вона з подібними заявами до позивача не зверталася. Під час заміни лічильника був присутній її чоловік, який також ніяких претензій до знятого приладу обліку не висловив, крім того, він погодився з тими показниками лічильника, а саме «3462», які були зафіксовані в акті заміни лічильника. Пояснити різницю в показаннях, які були зафіксовані на лічильнику в момент його зняття, і тими показаннями, які відповідач передавала до Пологівського РЕМ, вона пояснити не може.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року позов ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського РЕМ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського РЕМ вартість спожитої електроенергії в сумі 8 788 грн 57 коп., а також судові витрати в сумі 243 грн 60 коп.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги доведені й обґрунтовані належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію. При цьому суд виходив із того, що відповідач не подавала до позивача заяви про фактичне непроживання у вищевказаній квартирі. Крім того, відповідно до переданих відповідачем показань, на момент заміни лічильника вони повинні бути «6342», однак при знятті лічильника були зафіксовані показання «3462», тобто різниця між цими показаннями становила 7119 кВТ/год., які були спожиті відповідачем до 5 лютого 2015 року. При цьому при знятті лічильника в присутності чоловіка відповідача ніяких претензій до приладу обліку висловлено не було. Суд відхилив посилання відповідача на те, що така різниця в показаннях виникла саме з вини представників позивача, тому що вони несвоєчасно контролювали показання приладу обліку, зазначивши, що згідно з журналом контролю за період із 2012 року до лютого 2015 року зафіксовано вісім разів про недопущення представників позивача до приладу обліку. Крім того, обов'язок знімання показань приладу обліку та передача їх енергопостачальнику лежить саме на відповідачу, який повинен добросовісно виконувати цей обов'язок. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач при передачі показань лічильника обліку електроенергії значно занижувала їх порівняно з фактичним споживанням, а тому з відповідача необхідно стягнути вартість спожитої електроенергії у сумі 8 788 грн 57 коп.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 4 жовтня 2016 року рішення місцевого суду змінено в частині розміру стягнутої суми. Стягнуто з відповідача на користь позивача вартість спожитої електроенергії в сумі 534 грн 82 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що без перевірки заяви ОСОБА_3 від 12 березня 2015 року, яка не суперечить довідкам про некористування нею помешканням за адресою: АДРЕСА_2, ґрунтуються на припущеннях доводи позивача щодо середньодобового споживання електроенергії споживачем у розмірі 19,55 кВт/год. Також апеляційний суд вважав, що розрахунок середньодобового споживання електроенергії здійснений позивачем в арифметичному порядку з посиланням на покази електролічильника за наступний період часу, не відповідає вимогам ПКЕЕН, Методиці визначення обсягу та вартості спожитої електроенергії, і не є допустимим доказом споживання ОСОБА_3 електроенергії у такому обсязі. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність факту, що до 5 лютого 2015 року ОСОБА_3 мала заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 8 253 грн 75 коп. Крім того, апеляційний суд виходив із того, що згідно з розрахунком позивача за спожиту електроенергію за період із 5 лютого по 24 червня 2015 року, із нарахованої заборгованості у загальній сумі 1 006 грн 82 коп. ОСОБА_3 сплачено 472 грн, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаний період у сумі 534 грн 82 коп.

У жовтні 2016 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського РЕМ подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 жовтня 2016 року, яке заявник просить скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: статтю 629 ЦК України, пункти 21, 29 ПКЕЕН, пункти 9.9 та 14 договору про користування електричною енергією № 0805021/10858, а також порушено норми процесуального права: статті 60, 213 ЦПК України. Посилається на те, що тривале порушення споживачем умов договору та вимог закону призвело до утворення розбіжностей у показаннях лічильника. Надана відповідачем довідка КУП «Житлосервіс» про непроживання відповідача у квартирі є неналежним доказом, натомість позивач надав докази того, що відповідач проживала в квартирі і користувалася електричною енергією у спірний період. На порушення вимог статей 213, 303 ЦПК України апеляційний суд не надав належної оцінки запереченням позивача проти сумнівних довідок, наданих відповідачем. Посилається на законність та правомірність позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року до Верховного Суду передано вищевказану цивільну справу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Пунктами 30, 42 ПКЕЕН передбачено, що споживач зобов'язаний сплачувати спожиту електроенергію. Якщо доступ до приладу обліку неможливий, представник енергопостачальника виписує платіжний документ на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період, про що робиться відповідна позначка в особовому рахунку споживача.

Установлено, що на підставі акта про виконання робіт та збереження пломб від 5 лютого 2015 року при заміні старого лічильника електроенергії та встановленні нового, позивачем зазначено показання старого лічильника «3462», замість тих, які згідно із раніше наданими споживачем показниками становили «6343». Наступною технічною перевіркою за актом від 26 березня 2015 року позивачем зафіксовано показання лічильника «959».

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд виходив із того, що ґрунтуючись на показах електролічильника не за попередній період часу, а за наступний період, позивачем здійснено розрахунок в арифметичному порядку з порушенням вимог ПКЕЕН, Методики визначення обсягу та вартості спожитої електроенергії середньодобове споживання електроенергії споживачем( 959 кВт/год-1 кВт/год: 49 днів) у розмірі 19,55 кВт/год., та зроблено висновок, що покази старого лічильника були не «3462», а «13462», тобто недопоказ спожитої електроенергії склав «7119» кВт/год., що в грошовому виразі складає 8 253 грн 75 коп.

Разом із тим апеляційний суд виходив із того, що у справі наявна довідка комунального підприємства «Житло-сервіс» від 21 грудня 2015 року за № 5145 про те, що за адресою: АДРЕСА_3, із 2014 року ніхто не проживає (а. с. 69); довідка виконкому Тарасівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 16 грудня 2015 року № 815 про реєстрацію та проживання ОСОБА_3 до теперішнього часу за іншою адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 70); довідка Оріхівського УЕГГ ПАТ «Запоріжгаз» від 4 липня 2016 року за № 427, що ОСОБА_3 не зареєстрована як абонент за адресою: АДРЕСА_3.

Крім того, відповідачем 13 березня 2015 року за вх. № 710 отримано заяву ОСОБА_3 від 12 березня 2015 року, в якій остання просила переглянути нарахування за електроенергією за її адресою, так як вона не користувалася електроенергією, і надавала покази лічильника наперед, добовляючи кВт/год., виходячи з вільних коштів, які сплачувала наперед (а. с.10).

Посилаючись на викладене, апеляційний суд правильно вважав, що без перевірки заяви ОСОБА_3 від 12 березня 2015 року, яка не суперечить довідкам про некористування нею помешканням за адресою: АДРЕСА_2, ґрунтуються на припущеннях доводи позивача щодо середньодобового споживання електроенергії споживачем у розмірі 19,55 кВт/год.

Також апеляційний суд правильно вважав, що розрахунок середньодобового споживання електроенергії, здійснений позивачем в арифметичному порядку з посиланням на покази електролічильника за наступний період часу, не відповідає вимогам ПКЕЕН, Методиці визначення обсягу та вартості спожитої електроенергії,і не є допустимим доказом споживання ОСОБА_3 електроенергії в такому обсязі.

Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду про недоведеність факту, що до 5 лютого 2015 року ОСОБА_3 мала заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 8 253 грн 75 коп.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Підстав для висновків про те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: статтю 629 ЦК України, пункти 21, 29 ПКЕЕН, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не знаходить.

Посилання заявника у касаційній скарзі на пункти 9.9 та 14 договору про користування електричною енергією № 0805021/10858, на порушення норм процесуального права, а саме: статті 60, 213 ЦПК України, а також на неправильну оцінку судом доказів у справі, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Пологівського району електричних мереж залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:С. О. Погрібний Г. І. Усик