Справа № 308/1819/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 березня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі Віраг Е.М.

за участі :

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Елеміра Тіборовича до ОСОБА_2 Ізабелли Олександрівни, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Елемира Олександровича, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 Ізабелли Олександрівни, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Елемира Олександровича, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі продажу від 12.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №675 є власником квартири АДРЕСА_2, що в м. Ужгороді. У даній квартирі зареєстровані з 2012 року ОСОБА_2 Ізабелла Олександрівна, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Елемир Олександрович, ОСОБА_3. Зазначає, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 фактично не проживають у вказаній квартирі з грудня 2015 року, їх реєстрація носить формальний характер, однак їх реєстрація зумовлює додаткові витрати на утримання квартири, зокрема сплату комунальних платежів. З посиланням на те, що відповідачі в даній квартирі не проживають, але залишаються зареєстрованими за вказаною адресою, що позбавляє його права на свій розсуд користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою, просить суд визнати ОСОБА_6 Ізабеллу Олександрівну, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Елемира Олександровича, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №38 в будинку №45 по пр. Свободи в м. Ужгород.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в заяві. Пояснив, що він зареєстрував відповідачів в належній йому квартирі за проханням свого знайомого, для можливості отримання ними паспортів громадян ОСОБА_7. Вказав, що з листопада 2015 року відповідачі не проживають в його квартирі, виїхали за межі України, а їх реєстраці порушує його права на розпорядження квартирою.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслали..

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти « за закінченням терміну зберігання» за № 252, № 244, № 236, № 210.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушен-ням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідачі повідомлені належним чином повторно не з'явилися до суду без повідомлення причин, не подали відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3, належить ОСОБА_1 Елемиру Тіборовичу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №675.

Згідно з даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2004 року № 4632091 власником квартири АДРЕСА_4, є ОСОБА_1 Елемір Тіборович на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2004 року, копія приєднана до матеріалів справи.

Згідно довідки ТОВ « Управління житлом» від 14.09.2017 року № 1955 у квартирі АДРЕСА_5 , що в м. Ужгороді зареєстровані відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 , проте не проживають з лютого 2015 року згідно акту від 04.09.2017 року .

Згідно акту про непроживання від 04.09.2017року затвердженого головою правління ОСББ « Проспект 45» відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_6 , що в м. Ужгороді, зареєстровані, але з лютого 2015 року не проживають.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням, яке на праві власності належить позивачеві.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом, відповідачі по справі не є членами сімї власника квартири і не перебувають з власником квартири у сімейних відносинах.

Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідачів на частку в домоволодінні, чи право відповідачів на збереження права на житло при їх відсутності за місцем проживання.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повно-му, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки позивач довів перед судом ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог з мотивів викладених вище.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-284,352, 354, 430 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 Елеміра Тіборовича (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_6 Ізабелли Олександрівни (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38), ОСОБА_2 (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38), ОСОБА_2 Елемира Олександровича ( зареєстрований разом з матірю місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38), ОСОБА_3 (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 Ізабеллу Олександрівну (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38), ОСОБА_2 (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38), ОСОБА_2 Елемира Олександровича (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38), ОСОБА_3 (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38) такими, що втратили право користування житловим приміщення у квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 Елемір Тіборович (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1);

Відповідачі

- ОСОБА_2 Ізабелла Олександрівна (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38),

-ОСОБА_2 (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38),

-ОСОБА_2 Елемир Олександрович (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38),

- ОСОБА_3 (місце реєстрації м. Ужгород, пр. Свободи, 45/38).

ОСОБА_4 складання повного судового рішення 07.03.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8