Справа №489/1499/18
Провадження №2/489/1333/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 травня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суму процентів у розмірі 4 022 043,53 грн. за користування позикою, оскільки відповідачем не виконуються зобовязання щодо повернення боргу за договором позики.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Вказане встановлено судовим рішенням, яке вступило в законну силу та в силу частини 4 статті 82 ЦПК України є підставою звільнення від доказування.
30 січня 2018 року постановою головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження № 55666346 за виконавчим листом № 2-1919-1/05 виданого Печерським районним судом м. Києва від 24.01.2018 р..
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта сформованої від 02.02.2018 р. за частковим співпадінням постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_7 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно.
Згідно розрахунку процентів за користування позикою за період з 26.10.2005 року по 21.12.2017 року, яка складає 4 022 043,53 грн..
За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.
У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно із ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.
За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ОСОБА_8 вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідач позику не повернув та фактично продовжує користуватись коштами позивача.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян і не повязаний зі здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Враховуючі відсутність визначених підстав, договір позики між сторонами не можна вважати безпроцентним, відповідно у позивача є право на звернення з вимогами про стягнення відсотків за користування грошима.
Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14 та від 07 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16 у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, позичальник зобовязаний сплатити проценти за користування позикою, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Перевіривши зроблений та наданий суду позивачем розрахунок процентів за користування чужими грошима, суд вважає його належним і допустимим доказом у справі, оскільки при нарахуванні процентів за користування чужими грошима позивач виходив із суми боргу, що залишилася, у розмірі 2987440 грн. 00 коп. та облікових ставок Національного банку України, що є достовірним та ґрунтується на матеріалах справи. (а.с. 5-11)
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з викладеного, а також те, що відповідач суму позики позивачу не повернув, безпідставно продовжує користуватися чужими грошима, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення на його користь із відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4022043,53 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою суду від 27.03.2018 року сплату судового збору було відстрочено до винесення рішення суду по справі. З огляду на зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8810 грн..
На підставі ст. ст. 209, 220, 570, 635, 657 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
ОСОБА_8 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проценти за користування позикою в розмірі 4 022 043 грн. (чотири міліонна двадцять дві тисячі сорок три) гривень 53 (пятдесят три) копійки.
Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 8810 грн. 00 коп. (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок).
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «21» травня 2018 року.