Категорія 50 Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнутих на утримання дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.07.2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 700 грн. щомісячно. Відповідач аліменти не сплачує, в зв'язку із чим має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 21700 грн., на яку нарахована сума інфляційного збільшення, яка складає 3740,81 грн. Для забезпечення потреб дитини просить суд змінити розмір аліментів з грошової суми 700 грн. щомісячно на 1/4 частину з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути суму інфляції за період з 06.07.2015 року по 06.02.2018 року в розмірі 3740,81 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір стягнутих рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області №266/2277/15-ц від 30.07.2015 року аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 з 700 грн. щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму інфляції за період з 06.07.2015 року по 06.02.2018 року в розмірі 3740,81 грн.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2018 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 4 квітня 2018 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, частково задовольнити позовні вимоги про зміну розміру аліментів: змінити розмір аліментів з 700 грн. щомісячно на 1/10 частку всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відмовити у стягненні суми інфляційних нарахувань.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в порушення вимог законодавства суд однобічно дослідив докази по справі, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не перевірив, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. Судом не з'ясовано, що на час ухвалення рішення його дружина була вагітною, а ІНФОРМАЦІЯ_4 в нього народилася донька в новому шлюбі. Також він має обов'язок щодо утримання своєї матері, яка хворіє, отримує пенсію, не має іншого заробітку.

Позивачем не доведено жодної підстави, передбаченої ст.192 СК України щодо збільшення розміру аліментів.

Судом безпідставно стягнута сума інфляційних втрат, оскільки заборгованість по аліментам виникла не з вини відповідача.

Позивач надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що довела вину відповідача в несплаті аліментів. Вказувала, що дитина, на утримання якої відповідач зобов'язаний платити аліменти, має хронічні хвороби, і рішення суду про зміну розміру аліментів є правильним, таким, що відповідає встановленим обставинам, зміні і скасуванню не підлягає.

У відповідності до положень ч.2 ст. 272 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі позивача ОСОБА_2, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, відповідача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, суд першої інстанції правильно керувався нормами ч.1 ст. 192 СК України, в якій наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи, з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитися із такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народилась донька - ОСОБА_4 (а. с. 8)

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.07.2015 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого 31.07.2015 року Приморським районний судом м. Маріуполя було видано виконавчий лист №266/2277/15-ц (а. с. 5-6, 7)

Позивач ОСОБА_6 23.09.2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, змінивши прізвище на «ОСОБА_2» (а. с. 9)

Позивач при зверненні до суду надала розрахунок суми інфляційних втрат, яка виникла в результаті несвоєчасної сплати аліментів, і складає 3740,81 грн.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд вважав, що наданими позивачем матеріалами достатньо підтверджується зміна матеріального стану позивача в зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків, покладених на нього рішенням суду, що призвело до утворення заборгованості, і це має значення в житті позивача, яка має докладати додаткових зусиль для забезпечення неповнолітньої дитини. Тому, з урахуванням наданих доказів, суд вважав позовні вимоги про зміну розміру аліментів та стягнення суми інфляційної заборгованості обґрунтованими, такими, що відповідають інтересам дитини, задовольнив позов повністю.

Разом з тим, суд розглянув позов в заочному порядку, і в перегляді рішення відмовив у зв'язку із тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, і з власної волі не скористався процесуальними правами щодо надання доказів на спростування позовних вимог.

Відповідач в апеляційному суді не оспорював факт його реєстрації за адресою, куди суд першої інстанції направляв судові виклики, однак до апеляційної скарги долучив довідку про фактичне місце проживання, з якої вбачається, що він мешкав в Садовому товаристві Експрес-3, провулок Тихий, 27, у період лютий-кінець квітня 2018 року, тобто, під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.79).

Отже, відповідач об'єктивно не мав фізичної можливості реалізувати процесуальні права щодо надання заперечень проти позову, відповідно, суду не були своєчасно надані відомості про наявність у відповідача осіб на утриманні, а саме: вагітної дружини, що могло вплинути на оцінку судом його матеріального стану.

На час перегляду рішення апеляційним судом у відповідача в новому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_8 (а.с.45).

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі справи вбачається, що з часу стягнення аліментів на користь відповідача змінився сімейний стан позивача, а також змінився і його матеріальний стан, оскільки позивач належно підтвердив, що на час розгляду справи в суді мав зобов'язання щодо утримання вагітної дружини, а на даний час зобов'язаний утримувати вже двох малолітніх дітей та непрацездатну дружину.

Згідно з ч.1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, неможливо не погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував такі обставини, які є умовами зменшення розміру аліментів у відповідності до положень частини 1 статті 192 СК України, і які відповідач не міг довести суду з об'єктивних причин, оскільки не був обізнаний про розгляд справи в суді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають викладеним у рішенні обставинам справи, які не були повно встановлені судом з об'єктивних причин. Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про зміну розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 саме на 1/4 частину заробітку відповідача, в той час, коли він мав на утриманні крім неповнолітньої дитини ще й непрацездатну дружину. Крім того, на час перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, відповідач має двох неповнолітніх дітей, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, з ухваленням нового рішення про зміну розміру аліментів з твердої грошової суми на 1/6 частку доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому неможливо погодитися із доводами відповідача щодо доцільності стягнення з нього аліментів в розмірі 1/10 частини його заробітку, оскільки він не підтвердив такі обставини щодо його матеріального стану. Посилання на необхідність утримання ним хворої непрацездатної матері не є слушними - ОСОБА_3 не надав доказів витрат на лікування матері, відомостей про наявність інших осіб, що мають обов'язок допомоги ОСОБА_10 (а.с.46-53).

Також неможливо прийняти до уваги посилання відповідача щодо його можливості виплачувати аліменти тільки в розмірі 1/10 частини доходу у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 нібито має рівень матеріального забезпечення вище, ніж він. В обґрунтування заперечень проти вимог позивача він надав відомості, що підтверджують факт належності певного автотранспорту чоловіку ОСОБА_2, що на його думку впливає на рівень доходу його колишньої дружини. Між тим, позивач не працює, має малолітню дитину віком до трьох років від іншого шлюбу, отримує допомогу при народженні дитини (а.с.127), тому такі обставини не можуть вплинути на обов'язок відповідача щодо утримання дочки від їхнього шлюбу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про незаконність рішення в частині стягнення суми інфляційних втрат у зв'язку із наявністю заборгованості по аліментам, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Звертаючись до суду, позивач посилалася на норми ч.2 статті 184 СК України, і просила стягнути суму інфляції в розмірі 3740,81 грн за період з 06.07.2015 року по 06.02.2018 року у зв'язку із наявністю заборгованості по аліментам в сумі 21700 грн. за той же період, тобто, за 31 місяць.

Статтею 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (в редакції СК України на час вирішення справи).

Як вбачається зі справи, виконавчий лист №266/2277/15-ц про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача виданий Приморським районним судом м.Маріуполя 31 липня 2015 року. 15-ц (а. с. 7).

З письмової відповіді Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 21.08.2018 року ОСОБА_3 вбачається, що у даному ВДВС на виконанні не перебував виконавчий документ щодо стягнень з ОСОБА_3 (а.с.50).

Отже, стягувач аліментів - позивач ОСОБА_2 не направляла виконавчий лист для примусового виконання.

Як пояснили сторони, вони не дійшли згоди щодо порядку перерахування аліментів для утримання дитини, оскільки відповідач не надала позивачу реквізитів для сплати грошей, а відповідач не погодився перераховувати гроші на рахунок її матері.

Відповідач не заперечує існування заборгованості, але не визнає, що з його вини, оскільки він висилав певний період часу гроші позивачу, які йому поверталися у зв'язку з неотриманням одержувачем.

При звернення до суду з вимогами про стягнення сум інфляційних втрат, позивач посилалася на норми ч.2 ст.184 СК України, яка регулює порядок індексації аліментів у твердій грошовій сумі. Суму інфляційних втрат вона розрахувала самостійно. Між тим, розрахунок індексації по аліментам є обов'язком державного виконавця (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові у справі №6-113цс13), як і розрахунок заборгованості по аліментам. Розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, ніяким чином не обґрунтований, статистичні дані не наведені, не наведені і правові підстави для нарахування таких сум, а суд першої інстанції правильність розрахунку не перевірив, мотивів таких в рішенні не навів. (а.с.3-4).

Доказів існування заборгованості по аліментам саме в зазначеній позивачем сумі, як і доказів його вини в утворенні заборгованості, позивачем не надано.

Частиною першою статті 196 СК України встановлено відповідальність боржника за прострочення сплати аліментів, однак таких вимог позивачем не заявлено.

Отже, висновки суду про наявність підстав для стягнення суми інфляційних втрат не ґрунтуються на законі, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішенням про відмову в таких вимогах.

Той факт, що після ухвалення оскарженого рішення від 04 квітня 2018 року, в квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів за рішенням від 31.07.2015 року, а в травні 2018 року звернулася із заявою про відкриття виконавчого провадження для стягнення аліментів на підставі дублікату виконавчого листа (а.с.126, 128), не може вплинути на обставини справи, оскільки такі дії позивачем були проведені після ухвалення оскарженого рішення, і не можуть підтвердити факт провини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому на підставі статті 376 ЦПК України заочне рішення Приморського районного суду від 04 квітня 2018 року підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів і ухваленням рішення про зменшення розміру аліментів на користь відповідача з твердої грошової суми 700 грн на 1/6 частину доходу відповідача, і відповідно, про відкликання попереднього виконавчого листа; також рішення підлягає скасуванню в частині стягнення суми інфляційних втрат і ухваленню нового рішення про відмову в цих вимогах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2018 року змінити в частині розміру стягнутих аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Це ж рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 суми інфляційних втрат за період з 06.07.2015 року по 06.02.2018 року в сумі 3740 грн, в цих вимогах ОСОБА_2 відмовити.

Виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області 31.07.2015 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 700 грн щомісяця - відкликати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2018 року.

Судді : Є.Є. Мальцева

Т.І.Биліна

В.П.Принцевська