Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 553/345/15-ц

провадження № 61-3750св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2», ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року в складі суддів: Пилипчук Л. І., Дряниці Ю. В., Карнауха П. М.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» (далі - КП «ЖЕО № 2») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позовна заява КП «ЖЕО № 2» мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та є комунальною власністю громади м. Полтави. Зареєстрованих осіб у вказаній квартирі немає. ІНФОРМАЦІЯ_2 року спірну квартиру опломбовано у зв'язку зі смертю наймача квартири ОСОБА_7 Під час перевірки 19 січня 2015 року встановлено, що печатки зірвані, а старі двері замінено на нові, про що працівниками КП «ЖЕО № 2» складено відповідний акт. У вказаній квартирі проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без законних підстав та відповідної реєстрації.

На підставі викладеного КП «ЖЕО № 2» просило виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із самоправно зайнятої квартири АДРЕСА_1.

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про вселення та усунення перешкод у користуванні майном.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 10 лютого 2015 року квартира АДРЕСА_1 надана йому та його сім'ї для проживання, а в подальшому видано ордер на це житло. Відповідачі самоправно заселилися в указану квартиру, відмовляються покидати це житло та не впускають ОСОБА_2 і його сім'ю до квартири.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив: вселити його, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у користуванні цією квартирою.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради та КП «ЖЕО № 2» про визнання членом сім'ї та права користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мотивована тим, що ОСОБА_8 була надана для проживання квартира АДРЕСА_1, яка і проживала в указаній квартирі разом з дочкою ОСОБА_7 Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потребували сторонньої допомоги, у спірну квартиру вселилися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_8 Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2009 року ОСОБА_3 призначений опікуном над недієздатною ОСОБА_7 З 2008 року позивачі та ОСОБА_7 проживали у спірній квартирі та вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_7 у спірній квартирі залишилися проживати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що є їхнім постійним місцем проживання.

На підставі викладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили: визнати ОСОБА_4 членом сім'ї ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1; зобов'язати територіальну громаду м. Полтави в особі Полтавської міської ради та КП «ЖЕО № 2» укласти з ОСОБА_4 договір найму вказаної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 травня 2016 року (в складі судді Крючко Н. І.) у задоволенні позовів КП «ЖЕО № 2» та ОСОБА_2 відмовлено. Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_4 членом сім'ї наймача ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язано територіальну громаду м. Полтави в особі Полтавської міської ради та КП «ЖЕО № 2» укласти з ОСОБА_4 договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 з 2008 року проживав у спірній квартирі, доглядаючи за ОСОБА_8, яка була похилого віку, та її донькою - ОСОБА_9, інвалідом 2 групи з дитинства, а після смерті у ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 проживав у квартирі, проводив ремонт, доглядав за ОСОБА_7, вів з нею спільне господарство до дня її смерті, тому набув право користуванням цим житлом. Вимоги ОСОБА_2 спростовуються тим, що вселення та проживання у спірному житлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є правомірним, а тому прийняття Полтавською міською радою рішення та видача ордера на проживання в спірній квартирі сім'ї ОСОБА_2 є передчасним, оскільки на час прийняття такого рішення у провадженні суду перебувала справа за позовом КП «ЖЕО № 2» про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позови КП «ЖЕО № 2» та ОСОБА_2 задоволено частково. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір на користь: КП «ЖЕО № 2» - по 256 грн, управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради - по 267,96 грн, Полтавської міської ради - по 134,20 грн, ОСОБА_2 - по 194,82 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали доказів правомірності вселення останнього у спірну квартиру як члена сім'ї наймача та набуття права користування житлом. Права та обов'язки ОСОБА_3 як опікуна припинені у зв'язку зі смертю недієздатної ОСОБА_7, зайняття ними спірної квартири після смерті останньої є незаконним, тому вони підлягають виселенню з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення. Виданий на ім'я ОСОБА_2 ордер на сім'ю з трьох осіб видано 17 лютого 2015 року, а КП «ЖЕО № 2» ще у січні 2015 року встановило незаконне зайняття спірної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3 На час розгляду справи вказаний вище ордер є дійсним і саме цей ордер є підставою для вселення ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спірне житло.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 вселився у квартиру АДРЕСА_1 з дозволу її наймача ОСОБА_8, яка проживала у цій квартирі разом зі своєю дочкою ОСОБА_7, яка є інвалідом 2 групи з дитинства. ОСОБА_7 у зв'язку з хворобою не могла надати письмового дозволу на вселення у квартиру. ОСОБА_4 проживав у спірній квартирі з 2008 року. Відсутність реєстрації ОСОБА_4 у вказаній вище квартирі не є доказом, що він не проживав у цій квартирі.

У вересні 2016 року управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України. Спірна квартира не приватизована, є власністю територіальної громади м. Полтави та знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2». ОСОБА_7 знята з реєстрації 30 грудня 2014 року в зв'язку зі смертю, ІНФОРМАЦІЯ_2 року квартиру опломбовано. У подальшому вхідні двері були замінено, про що складено відповідний акт. У січні 2015 року КП «ЖЕО № 2» встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без належних правових підстав, зокрема без документів, які підтверджують право користування цим житлом. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали раніше з ОСОБА_7, а лише періодично навідували її, самовільно зайняли спірну квартиру та відмовляються добровільно її звільнити.

25 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1, яка знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2», є неприватизованою та відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2009 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною та її опікуном призначено ОСОБА_3

Відповідно до повідомлення Полтавської обласної психіатричної лікарні ім. О. Ф. Мальцева ОСОБА_7 знаходилася на лікуванні в цій лікарні: з 7 квітня 2008 року по 13 травня 2008 року, з 1 червня 2008 року по 17 червня 2008 року, з 16 липня 2009 року по 13 жовтня 2009 року, з 15 березня 2010 року по 2 жовтня 2010 року, з 21 лютого 2011 року по 23 квітня 2011 року, з 31 травня 2011 року по 14 липня 2011 року, з 26 серпня 2011 року по 14 листопада 2011 року, з 5 березня 2012 року по 7 квітня 2012 року, з 12 травня 2012 року по 30 вересня 2013 року.

Наймач вказаної квартири ОСОБА_7 знята з реєстрації 30 грудня 2014 року у зв'язку зі смертю. Інші зареєстровані особи на зазначену дату в указаній квартирі відсутні.

Пунктом 5.3 статуту КП «ЖЕО № 2» визначено, що до прав та обов'язків підприємства належить право виявляти самовільно зайняті квартири в житлових будинках, що знаходяться на балансі підприємства, та забезпечувати їх вивільнення у встановленому законом порядку з обов'язковим повідомленням та залученням власника житлового фонду та органу управління та звертатися до суду з позовами про виселення з самовільно зайнятих квартир тощо.

Актом від 19 січня 2015 року, складеним комісією КП «ЖЕО № 2» у складі начальника дільниці № 5 та двох майстрів дільниці при перевірці цілісності опломбування квартири АДРЕСА_1, встановлено, що печатки на дверях квартири зірвані, а старі дерев'яні двері замінено на нові металеві двері, які також комісією опломбовані.

Перевірками КП «ЖЕО № 2» від 21 січня 2015 року та від 22 січня 2015 року встановлено факти зриву пломб з дверей та зайняття зазначеної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що складені відповідні акти.

Рішенням Полтавської міської ради від 10 лютого 2015 року № 14 квартиру АДРЕСА_1 надано ОСОБА_2 у складі сім'ї із трьох осіб, із зняттям з квартирного обліку при виконавчому комітеті міської ради (пільговий список учасників бойових дій, учасників війни).

На підставі вказаного вище рішення виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 17 лютого 2015 року видано ордер № 59 на спірне жиле приміщення ОСОБА_2, з членами сім'ї: ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_6 (син), а 27 лютого 2015 року вказані особи зареєстровані у цьому жилому приміщенні.

Встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2.

За змістом статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК Української РСР).

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Апеляційний суд на підставі встановлених вище обставин справи дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 не надали суду доказів згоди ОСОБА_7 на їх вселення до квартири, наймачем якої вона стала після смерті своєї матері ОСОБА_8 Крім того, ОСОБА_7 тривалий час знаходилася на лікуванні у психіатричній лікарні, а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_10 не могли постійно проживати з останньою у спірний період. Доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_10, що вони забезпечували ОСОБА_7 необхідними речами побуту та продуктами харчування, не є належними та допустимими доказами ведення спільного господарства та проживання з ОСОБА_7 як членів сім'ї.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що ОСОБА_4 вселився у квартиру АДРЕСА_1 з дозволу її наймача ОСОБА_8, оскільки вказані доводи ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_4, ОСОБА_11 і не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутність реєстрації ОСОБА_4 у спірній квартирі не має правового значення, так як він там проживав постійно з 2008 року, не заслуговують на увагу, оскільки судами встановлено, що ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_2, ОСОБА_7тривалий час перебувала на лікуванні у Полтавській обласній психіатричній лікарні ім. О. Ф. Мальцева, що підтверджується довідкою вказаної лікарні, тому відсутні докази проживання з нею однією сім'єю в указаній квартирі.

Встановлено, що виданий на ім'я ОСОБА_2 ордер на сім'ю з трьох осіб видано 17 лютого 2015 року, а КП «ЖЕО № 2» ще у січні 2015 року встановило незаконне зайняття спірної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3, отже, апеляційний суд дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для усунення останніми перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом виселення їх з указаної квартири.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик