Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 161/15233/16-ц

провадження № 61-30973св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - Департамент соціальної політики Луцької міської ради,

представник позивача - Хамаз СвітланаГригорівна,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Пушкарчук В. П. від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області у складі суддів: Бовчалюк З. А., Стрільчука В. А., Карпук А. К. від 30 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення незаконно отриманої державної допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня та 26 серпня 2015 року, 03 березня та 04 квітня 2016 року відповідач зверталася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявами про призначення щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання та на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок).

На підставі поданих документів відповідачу рішеннями від 10 березня та 28 серпня 2015 року, 11 березня та 13 квітня 2016 року призначено грошову допомогу на період з 03 березня 2015 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 1768,00 грн щомісячно, з 01 травня по 18 серпня 2016 року в розмірі 2400,00 грн щомісячно.

При перевірці обґрунтованості виплат з'ясувалося, що відповідач маєв ПАТ «Ощадбанк» депозитний вклад в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а тому відповідно до пункту 6 Порядку права на таку домопогу не мала.

Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється повернути суму зайво виплаченої допомоги в розмірі 31 837,94 грн за період з 03 березня 2015 року по 31 липня 2016 року, позивач просив стягнути зазначену суму у судовому порядку на підставі статті 1212 ЦК України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2017 року позов Департаменту соціальної політики Луцької міської ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради надміру виплачену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунально-житлових послуг, в розмірі 10 611,80 грн.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем подано недостовірні дані про майновий стан її сім'ї, що вплинуло на встановлення права відповідача на призначення соціальної допомоги, внаслідок чого були надміру виплачені грошові кошти в розмірі 10 611,80 грн, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача як отримані без достатньої правової підстави. Оскільки на момент подачі заяви 28 серпня 2015 року та послідуючих заяв про отримання такої допомоги кошти на депозитному рахунку були відсутні, то нарахування відповідачу допомоги з 28 серпня 2015 року є правомірною.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради відхилено, рішення суду першої інстанціїзалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У червні 2017 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не навели, якими доказами підтверджується факт закриття відповідачем депозитного рахунку при наступних зверненнях відповідача за грошовою допомогою. Крім того, сама відповідач, надаючи пояснення у Департаменті соціальної політики Луцької міської ради, не заперечувала наявність в неї депозиту та проінформувала про неможливість його зняття. Вирішуючи спір по суті, суди вказаних обставин не врахували та помилково дійшли висновки про наявність підстав лише для часткового задоволення позову.

У жовтні 2017 року до касаційного суду надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, у яких відповідача зазначила, що у квітні 2015 року розміщені на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадбанк» кошти вона витратила на транспортні послуги по перевезенню речей з окупованої території до м. Луцька, тому призначення їй допомоги з 28 серпня 2015 року є правомірним. Інших коштів у банках та іншого майна, за наявності якого відповідач була б позбавлена права на допомогу з квітня 2015 року по даний час вона не має. Посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила її відхилити, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються в частині стягнення з відповідача на користь позивача надміру виплачених грошових коштів в розмірі 10 611,80 грн, то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 5 Порядку № 505 визначено, що для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку. У даній заяві уповноважений представник сім'ї зазначає, зокрема, наявність у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Пунктом 6 Порядку № 505 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суд установив, що 03 березня та 26 серпня 2015 року, 03 березня та 04 квітня 2016 року ОСОБА_5 зверталася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявами про призначення щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання та на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Порядку № 505.

На підставі поданих документів відповідачу рішеннями від 10 березня та 28 серпня 2015 року, 11 березня та 13 квітня 2016 року призначено грошову допомогу на період з 03 березня 2015 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 1768,00 грн щомісячно, з 01 травня по 18 серпня 2016 року в розмірі 2400,00 грн щомісячно.

За результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією у Волинській області ревізії встановлено, що станом на 10 березня 2015 року (вперше призначена допомога) у відповідача на депозитному рахунку у ПАТ «Ощабданк» знаходилися кошти, розмір яких перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Вказаний факт не заперечувала і сама ОСОБА_5, вказуючи, що через свою неуважність не повідомила позивача про наявність депозитних коштів при зверненні з заявою про призначення допомоги.

Із виписки по картковому рахунку вбачається, що 29 квітня 2015 року відповідачем було здійснено останню транзакцію про зняття банківського вкладу.

Згідно з довідкою АТ «Ощадбанк» від 20 січня 2017 року станом на 13 січня 2017 року відсутні відкриті в установах АТ «Ощадбанк» рахунки на ім'я ОСОБА_5

У статті 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення надмірно виплаченої допомоги за період з 28 серпня 2015 року, суди виходили із того, що призначення допомоги відповідачу за вказаний період є правомірною, оскільки на момент подачі заяви 28 серпня 2015 року та послідуючих заяв про призначення такої допомоги кошти на депозитному рахунку відповідача були відсутні, тому підстави вважати, що після 28 серпня 2015 року у відповідача були наявні обставини, які б позбавляли її права на отримання адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, відсутні.

Висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову ґрунтуються на законі та узгоджуються з матеріалами справи.

Позивач на підтвердження доводів про наявність у відповідача на депозитному рахунку коштів і при послідуючому зверненні із відповідними заявами про призначення допомоги належних та допустимих доказів не надав.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_5 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило