справа № 198/153/18
провадження № 2-н/0198/10/18
УХВАЛА

15 березня 2018 року суддя Юрївського районного суду Дніпропетровської області Гайдар І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За положеннями пункту 3 частини 1, частини 2 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Аналіз викладених норм процесуального закону дає підстави для висновку про те, що перелік вимог, наведений у статті 161 ЦПК України, є вичерпним, а подання заяви про видачу судового наказу за іншими вимогами, які не зазначені у вказаній нормі права, має своїм наслідком постановлення судом ухвали про відмову у видачі судового наказу.

Так, заявниця просить стягнутиз ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання заяви та до досягнення дітьми повноліття.

Між тим, статтею 161 ЦПК України визначено, що заявник має право звернутися до суду для видачі судового наказу альтернативно:

-або з вимогою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (пункт 4 ст. 161 ЦПК України);

-або з вимогою про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (пункт 5 статті 161 ЦПК України).

При цьому, процесуальним законом не передбачено можливості заявлення одночасно двох вищенаведених вимог до боржника в наказному провадженні.

На підставі викладеного, оскільки ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу.

В той же час, слід відмітити, що за змістом частини 2 статті 166 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Розяснити заявниці, що відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження, але не перешкоджає предявленню позову.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення або підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області у порядку, встановленому ЦПК України, протягом пятнадцяти днів з дня проголошення або складення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 15 березня 2018 року.

Суддя І. О. Гайдар