Справа № 154/2386/17 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І.Р.
Провадження № 22-ц/773/501/18 Категорія: 69 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.ВС.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовував тим, що він є батьком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. З 2001 року по день своєї смерті його син - ОСОБА_6 проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4 в орендованій ними квартирі. У серпні 2013 року його син і відповідачка ОСОБА_4 за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_3 Також його син і відповідачка ОСОБА_4 придбали у спільну власність два автомобіля, які були зареєстровані на двох співвласників.

Крім того, позивач зазначав, що після смерті його сина відкрилась спадщина на майно, а саме: на квартиру і на два автомобіля.

Посилаючись на те, що його син проживав з відповідачкою ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, остання зареєструвала право власності на спірну квартиру лише за собою, а пізніше цю квартиру подарувала своїй дочці ОСОБА_5, позивач просив суд встановити факт проживання його сина однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4, визнати за ним право власності по 1/2 частині на два автомобіля, визнати квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири в порядку спадкування.

ОСОБА_7 - Волинського міського суду Волинської області від 26 лютого 2018 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Опель Мовано» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску та на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_2, 2000 року випуску.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність рішення суду із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати та ухвалити в цій частині нове - про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові - залишити без змін з наступних підстав.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду щодо частини позовних вимог про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини рішення про задоволення позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач суду не довів, що його син проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4, та не довів, що спірна квартира набута за спільні кошти в інтересах сім'ї.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що син позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що було видано свідоцтво про смерть (а.с.7).

08 серпня 2013 року відповідачка ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири набула у власність квартиру АДРЕСА_4.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що його син і відповідач ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу і за час спільного проживання набули у спільну сумісну власність зазначену квартиру, а тому він просив суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу його сина з відповідачкою ОСОБА_4, визнати дану квартиру спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири в порядку спадкування.

Кожна особа, як це передбачає частина 1 статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Положення статті 74 СК України поширюються на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду № 337 - 5266/15-ц від 25 січня 2018 року).

Позивач ОСОБА_2 вважає, що його син проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_4, а тому, на його думку, спірна квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки набута за час спільного проживання і за спільні кошти.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач суду не довів того, що його син проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4 і що вони за час спільного проживання і за спільні кошти придбали спірну квартиру, тобто позивач не довів, що його син з відповідачем вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати або придбавали майно в інтересах сім'ї.

На підтвердження зазначених доводів позивач будь-яких доказів не надав і таких доказів не здобуто в судовому засіданні.

Як було встановлено судом, на час укладення договору купівлі-продажу квартири відповідачка ОСОБА_4 проживала АДРЕСА_5, у шлюбі не перебувала і як убачається із пункту 11 зазначеного договору кошти, за які вона придбавала дану квартиру, не є спільною сумісною власністю, оскільки вона не одружена та в шлюбі не перебуває.

Також в судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2001 року відповідач ОСОБА_4 та син позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 розпочали спільну підприємницьку діяльність, яка полягала у поставках на територію України із-за кордону автомобільних шин та їх реалізація на території України.

З метою ведення такої підприємницької діяльності ними були придбані два транспортні засоби: автомобіль марки «Фіат Дукато», 2000 року випуску та автомобіль марки «Опель Мовано», 2005 року випуску.

Зазначені автомобілі визнані судом спільною сумісною власністю ОСОБА_6 і ОСОБА_4 і за позивачем ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті його сина ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину даних транспортних засобів. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Також в судовому засіданні встановлено, син позивача - ОСОБА_6 проживав в орендованій квартирі, де і помер.

Будь-яких доказів про те, що відповідачка ОСОБА_4 проживала в цій квартирі із сином позивача ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу суду надано не було.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на спадкове майно.

Не впливають на правильність рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що сама відповідач ОСОБА_4 в своїй заяві про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 підтвердила, що проживала зі спадкодавцем у цивільному шлюбі однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років до дня відкриття спадщини з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_4, подавши заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6, в подальшому не оформляла за собою право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_6 і, крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_6 і відповідач ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбавали майно в інтересах сім'ї суду надано не було.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення ОСОБА_2 - Волинського міського суду Волинської області від 26 лютого 2018 року в даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складений 18 травня 2018 року.