Ухвала

18 травня 2018 року

місто Київ

справа № 161/14949/17

провадження № 61-11759ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід судді-доповідача Штелик С. П. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Куліш Р. А., про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 54486650 від 14 серпня 2017 року за касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 лютого 2018 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року. Касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2018 року залишено без руху та надано строк до 20 квітня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися із заявою про відвід судді Штелик С. П., посилаючись на нелегітимність, некомпетентність та упередженість судді, наявність сумнівів у об'єктивності та безсторонності під час розгляду його касаційної скарги.

Заявники висловили незгоду із Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та з проведенням судової реформи. Також заявник не погоджується з ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року.

Ухвалою Верховного суду від 10 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Штелик С. П. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Куліш Р.А. про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 54486650 від 14 серпня 2017 року за касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2018 року визнано необґрунтованою.Заяву про відвід судді Штелик С. П. передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Відповідно до частин другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді-доповідача Штелик С. П. передано судді Верховного Суду Погрібному С. О. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу в частині наявності суб'єктивного критерію, дійшов до переконання про відсутність підстав стверджувати, що суддя Штелик С. П. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з'являться докази на користь протилежного.

За об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об'єктивно виправдані.

Ті обставини, що заявник не погоджується із процесуальними рішеннями судді-доповідача, із ухваленням Верховною Радою України законодавчих актів, а також проведення судової реформи в Україні, не дають достатніх підстав для висновків про упередженість судді.

Аналіз змісту заяви про відвід судді Штелик С. П. дає підстави для висновку, що в ній викладено незгоду зі змістом й мотивами ухвали Верховного Суду від 12 березня 2018 року, що не свідчить про існування об'єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді Штелик С. П., а тому в задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.

У такому висновку Верховний Суд має керуватися тим, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як й незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте, у цій справі усі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, що не знайшли свого об'єктивного обґрунтування та розумного пояснення, що могло б бути добросовісно сприйнято судом.

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Таким чином, незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, що прийняте в межах його повноважень, не може слугувати підставою для його відводу та свідчити про наявність сумнівів в неупередженості його складу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід судді Верховного Суду Штелик С. П. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний