Справа № 204/1995/18
Провадження № 2/204/955/18
РІШЕННЯ
Іменем України

30 травня 2018 року м.Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.
за участю секретаря Овсякової М.Ю.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Ткаченка Р.О.
представника третьої особи Шевченко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
27 березня 2018 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з Державного бюджету України за рахунок фінансування видатків шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України в рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 3000грн., як відшкодування завданої йому бездіяльністю посадових осіб військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України моральної шкоди, що виражається у ненаданні відповіді на його запит на інформацію №2/26.04.2017 від 26 квітня 2017 року, який було отримано 28 квітня 2017 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.04.2017р. позивачем, на ім`я командира військової частини № НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , за адресою дислокації вказаної військової частини, поштовим зв`язком, було направлено запит на інформацію №2/26.04.2017. В запиті позивач просив надати йому письмову інформацію, яка створена та міститься в матеріалах військової частини № НОМЕР_1 про військовослужбовця, який проходить військову службу у підпорядкованій йому військовій частині. Запит на інформацію №2/26.04.2017 від 26.04.2017р. було отримано 28.04.2017р., що підтверджується письмовим повідомленням про вручення рекомендованого листа. У зв`язку з тим, що відповідь позивач так і не отримав протягом більш як трьох місяців, 17.08.2017р. позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про усунення порушень його прав, зокрема, права на доступ до публічної інформації та притягнення винних у цьому осіб до адміністративної відповідальності за ст.212-3 КУпАП. Офіс Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за результатами розгляду його звернення з вищевказаного питання та з`ясування всіх обставин справи про адміністративне правопорушення, встановив наявність події та складу адміністративного правопорушення та склав відносно юрисконсульта військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_3 адміністративний протокол за ч.2 ст.212-3 КУпАП. Станом на 26.03.2018р., жодної відповіді на його запит від №2/26.04.2017 до командира військової частини № НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , він так і не отримав. Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Ненадання відповіді на запит інформаційного характеру позивач вважає протиправною бездіяльністю військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України. Бездіяльність відповідача, що виражається у ненаданні відповіді на запит №2/26.04.2017 від 26.04.2017р. призвела до негативних для позивача наслідків та витрат у виді того, що він був змушений захищати своє порушене право шляхом звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, здійснювати копіювання та пересилку вказаних документів, витрачати значних зусиль та часу для його відновлення і витрат у зв`язку з їх відновленням. Захист його права вимагав додаткових зусиль для організації його часу та побуту, так як, у зв`язку із необхідністю складання звернення, позивач повинен був декілька разів звертатись за правовою допомогою. Усі ці обставини призвели до виникнення у позивача хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Факт порушення його права встановлено перевіркою Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, проведеною за результатами розгляду звернення. Позивач вважає, що є очевидним висновок про заподіяння йому моральної шкоди незаконною бездіяльністю відповідача, як службовою особою військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України при здійсненні ним своїх службових повноважень по наданню публічної інформації про особу, яка проходить військову службу за контрактом у цій військовій частині, що створена та знаходиться у володінні вказаної військової частини, а тому підлягає відшкодуванню за рахунок держави.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними і необґрунтованими, а також надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач у своїй позовній заяві стверджує, що станом на 26.03.2018р. жодної відповіді на свій запит №2/26.04.2017 так і не отримав. Відповідь на даний запит була підготовлена та, хоча із запізненням встановленого законодавством строком, відправлена позивачу підрозділом спеціального зв`язку за адресою, зазначеною в листі. Однак, даний лист був повернутий із позначкою на конверті «за адресою адресата немає». Позивач повторно щодо надання відповіді нарочно або поштою не звертався. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак позивачем, всупереч ст.12 ЦПК України не доведений факт заподіяння йому моральних страждань протиправною бездіяльність відповідача, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувався позивач, визначаючи розмір морального відшкодування. До пояснення позивача в позовній заяві, стосовно звернень за юридичного допомогою, витрат на копіювання та пересилку документів Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, витрат у зв`язку з їх відновленням, не надано жодних належних та допустимих доказів.
Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України не є ані державним органом, ані органом місцевого самоврядування. Військова частина лише перебуває на утриманні Державного бюджету України шляхом отримання субвенцій, тому вимога позивача про стягнення з Державного бюджету України за рахунок фінансування видатків шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України в рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь у розмірі 3000грн. є некоректною.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
26 квітня 2017 року на ім`я командира військової частини № НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , за адресою дислокації вказаної військової частини, позивачем було направлено запит на інформацію №2/26.04.2017, який було отримано 28 травня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7-8, 32-33).
17 серпня 2018 року позивачем було надіслано звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В. за вихідним №1, у якому позивач просив провести перевірку на предмет вчинення адміністративних правопорушень посадовою особою командиром військової частини № НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 , у зв`язку з ненаданням відповіді на його запит №2 від 26 травня 2018 року, притягти до адміністративної відповідальності осіб, які протиправно обмежили доступ до публічної інформації (документів) і направити до командира військової частини № НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , який є розпорядником публічної інформації, акти реагування на порушення його права на доступ до публічної інформації (а.с.9, 34).
За результатами розгляду звернення позивача до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, з приводу порушення посадовими особами військової частини № НОМЕР_1 його права на отриманні відповіді на звернення, проведеної перевірки військової частини № НОМЕР_1 , відносно юрисконсульта військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол за ч.2 ст.212-3 КУпАП та направлено для розгляду до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська (а.с.10-12, 35-37).
У відповідності до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з положеннями ст.ст.77-78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п.3 Постанови від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними змінами та доповненнями, Пленум Верховного Суду України також роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач стверджує, що бездіяльність відповідача, що виражається у ненаданні відповіді на запит №2/26.04.2017 від 26.04.2017р. призвела до негативних для нього наслідків та витрат у виді того, що він був змушений захищати своє порушене право шляхом звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, здійснювати копіювання та пересилку вказаних документів, витрачати значних зусиль та часу для його відновлення і витрат у зв`язку з їх відновленням. Захист його права вимагав додаткових зусиль для організації його часу та побуту, так як у зв`язку з необхідністю складання звернення позивач повинен був декілька разів звертатись за правовою допомогою. Усі ці обставини призвели до виникнення у позивача хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.
На підтвердження вищевикладеного позивачем не було надано жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди.
Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути.
Також з доказів, що містяться у матеріалах справи неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між ненаданням відповіді на запит на інформацію №2/26.04.2017 від 26 травня 2017 року та виникненням підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.
Необхідно зазначити, що усі доводи і посилання позивача зводяться до того, що йому не було надано відповідь на його запит, але це не є предметом розгляду у цій справі.
Суд, аналізуючи подані докази, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання, також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між ненаданням відповіді на запит на інформацію №2/26.04.2017 від 26 травня 2017 року та виникненням підстав для відшкодування моральної шкоди, позивачем жодним чином не обґрунтовано і не доведено розміру моральної шкоди, що він просить стягнути.
Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не було доведено обставини, що викладені у позовній заяві, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними, отже, не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268, 272, 273 Цивільного процесуального кодексу України,
в и р і ш и в:
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 01 червня 2018 року

Суддя І.В. Тітова