Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 127/18653/17-ц

провадження № 61-9665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Вінницька обласна рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Вінницький обласний лікарсько-фізкультурний диспансер, Департамент охорони здоров'я Вінницької обласної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_1, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року у складі судді Воробйова В. В. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року у складі колегії суддів Медвецького С. К., Оніщука В. В., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Вінницької обласної ради, треті особи: Вінницький обласний лікарсько-фізкультурний диспансер, Департамент охорони здоров'я Вінницької обласної державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання переукласти контракт.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 липня 2014 року між Вінницькою обласною радою та ним укладено контракт з керівником закладу охорони здоров'я, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та прийнято на посаду головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру.

Рішенням 23 сесії 7 скликання Вінницької обласної ради № 449 від 18 липня 2017 року його звільнено у зв'язку з закінченням строку дії контракту, пункт 2 статті 36 КЗпП України.

Зазначене рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без урахування Положення про порядок проведення оцінки діяльності керівників підприємств, установ та організацій - об'єктів спільної власності територіальних громад області, управління якими здійснює обласна рада.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_4 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення 23 сесії 7 скликання Вінницької обласної ради № 449 від 18 липня 2017 року про звільнення його з посади головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру; зобов'язати Вінницьку обласну раду поновити на зазначеній посаді шляхом переукладення контракту на підставі розгляду заяви від 27 квітня 2017 року та його звіту за період дії контракту з 01 серпня 2014 року до 01 серпня 2017 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У лютому 2018 року представник ОСОБА_4 подала до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Вінницької обласної ради є незаконним, оскільки було порушено процедуру оцінки діяльності керівника, та воно прийнято на підставі висновків, які не відповідають дійсності.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення про звільнення позивача з посади головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру прийнято Вінницькою обласною радою відповідно до вимог чинного законодавства, у межах її компетенції та відповідає Порядку призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, організацій - об'єктів спільної власності територіальних громад Вінницької області.

Колегія погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, призначення і звільнення їх керівників належить до компетенції обласних рад.

Законом України «Про внесення змін до Основ законодавства України про охорону здоров'я щодо удосконалення надання медичної допомоги» від 7 липня 2011 року № 3611-VI внесені зміни до статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», в якій зазначено, що керівники комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладання з ними контракту.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Суд установив, що 31 липня 2014 року між Вінницькою обласною радою в особі голови обласної ради Свитка С. М. та ОСОБА_4 переукладено контракт на посаду головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру на термін з 01 серпня 2014 року до 01 серпня 2017 року.

Відповідно до пункту 13 контракту орган управління майном звільняє керівника у разі закінчення контракту.

Контракт припиняється після закінчення терміну його дії (підпункт «а» пункту 26 контракту).

Рішенням 6 сесії 7 скликання Вінницької обласної ради № 101 від 30 березня 2016 року затверджено Порядок призначення і звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, організацій - об'єктів спільної власності територіальних громад Вінницької області (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2.4.1 зазначеного Порядку передбачено, що з керівниками, які призначені обласною радою на посади раніше, контракти можуть бути переукладенні не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну дії контракту керівник, призначений обласною радою на посаду раніше, може подати до обласної ради заяву щодо бажання переукласти контракт та звіт, за період перебування на посаді керівника про фінансово-господарську діяльність підприємства, установи, закладу, організації.

Пунктами 2.4.2, 2.4.3 та 2.6 Порядку визначено, що не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну дії контракту керівника, за наявності заяви та звіту галузеве управління (департамент) облдержадміністрації готує, подає висновок та проекти рішень: про переукладення контракту або про звільнення керівника, в зв'язку із припиненням контракту, відповідно до встановленого регламентом Вінницької обласної ради Порядку. Проекти рішень з відповідними матеріалами, розглядаються постійними комісіями обласної ради. Питання про укладення (переукладення) контрактів з керівниками вирішуються обласною радою на її пленарних засіданнях.

27 квітня 2017 року ОСОБА_4 надіслав відповідачу заяву зі звітом головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру за період дії контракту з 01 серпня 2014 до 01 серпня 2017 року, в якій він просив продовжити з ним контракт.

Департаментом охорони здоров'я облдержадміністрації було підготовлено висновок від 19 травня 2017 року № 09-1953, яким запропоновано обласній раді звільнити з 1 серпня 2017 року ОСОБА_4 з посади головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру.

23 травня 2017 року управлінням спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області підготовлене клопотання № 01-03-02/743 щодо винесення на розгляд чергової сесії Вінницької обласної ради питання про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру, із відповідним проектом рішення.

19 червня 2017 року на засіданні постійної комісії Вінницької обласної ради з питань охорони здоров'я, соціального захисту та зайнятості населення було розглянуто питання про проект рішення обласної ради «Про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру» та погоджено вказаний проект рішення й рекомендовано голові обласної ради винести його на розгляд сесії (висновок від 19 червня 2017 року № 18/3).

Рішенням 23 сесії 7 скликання Вінницької обласної ради № 449 від 18 липня 2017 року звільнено ОСОБА_4, головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру з 01 серпня 2017 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту, пункт 2 статті 36 КЗпП України.

Позивача ознайомлено з рішенням Вінницької обласної ради про його звільнення 01 серпня 2017 року та йому була вручена трудова книжка.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4, оскільки рішення про його звільнення з посади головного лікаря Вінницького обласного лікарсько-фізкультурного диспансеру прийнято Вінницькою обласною радою відповідно до вимог чинного законодавства та у межах її компетенції.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним ОСОБА_4 у апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат