Справа № 147/319/18
Провадження № 2/147/289/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2018 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Тростянець, Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з земельної частки(паю) та 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1. Позивач являється спадкоємцем до майна померлого батька як по заповіту так і по закону.

Частину спадкового майна він оформив на себе.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, земельної ділянки. Позивач являється спадкоємцем до майна померлої матері по закону, частину спадкової маси він оформив на себе.

Станом на 15.04.1991 року господарство по АДРЕСА_1 відносився до категорії колгоспних дворів, складався з голови двору ОСОБА_3, членами була дружина ОСОБА_4

В нотаріальній конторі позивачу відмовили в оформлені спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок.

В зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та просить справу заслухати в його відсутності.

Представник відповідача Оляницької сільської ради Тростянецького району в підготовче судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просили справу заслухати в їх відсутності, позовні вимоги визнають.

Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 року Оляницькою сільською радою Тростянецького району Вінницької області ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року(а.с.6).

Після його смерті відкрилась спадщина.

Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №209/03р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3, встановлено, що позивач вчасно прийняв спадщину після смерті батька, частину спадкового майна оформив на себе, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину по заповіту(а.с.7). Мати ОСОБА_4 відмовилась від своєї частки спадщини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 09.08.2010 року Оляницькою сільською радою Тростянецького району Вінницької області ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року(а.с.13).

Після її смерті відкрилась спадщина.

Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №6/2011р. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4, встановлено, що позивач вчасно прийняв спадщину після смерті матері, частину спадкового майна оформив на себе, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом(а.с.12).

Родинний зв'язок позивача з померлими підтверджено свідоцтвом про усиновлення серії НОМЕР_4 від 31.01.1978 року(а.с.8).

За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.09.1956 року( свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 від 28.09.1956 року.(а.с.11).

Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року домогосподарство по АДРЕСА_1 відносилось до суспільної групи колгоспний двір. Головою двору був ОСОБА_3, членами ОСОБА_1(а.с.9).

Статтею 120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 25.12.2016 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальною площею 76,6кв.м., житловою площею 53,1кв.м., допоміжною площею 23,5кв.м.(а.с.14-21).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

З відповіді-відмови від 15.03.2018 року за №161/02-17, виданої завідувачем Тростянецької державної нотаріальної контори випливає, що позивач ОСОБА_1 дійсно має право на визнання за ним право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_4, однак за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок не має змоги оформити це через нотаріальну контору(а.с.10).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких умов позов підлягає задоволенню.

Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 353,5 грн. (707,00 / 50%).

На підставі наведеного та керуючись ст. 120 ЦК України (редакція 1963 року), ст. 328,392,1216,1268,1269 ЦК України ст. ст. 12, 13, 81, 142,200,259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, з державного бюджету України 353,50грн. (триста п'ятдесят три гривні 50коп.) судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №ПН133 від 21.03.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.05.2018 року.

Суддя