У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 Справа №607/24578/18

27 листопада 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

-секретаря судового засідання Бойко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі за №607/16246/14-ц.

В обґрунтування подання заявник вказує, що на виконанні в Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження №51592012 на виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за № 607/16246/14-ц від 25.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на корись ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» 17582,26 грн. страхового відшкодування, 243,60 грн. судового збору, 471,10 грн. витрат позивача, повязаних з явкою до суду. Боржник рішення суду не виконує. Згідно матеріалів виконавчого провадження, боржник не працює, доходів не утримує, відкритих рахунків у банка не має, земельні ділянки за боржником не зареєстровані. Боржнику ОСОБА_2 на праві власності належить 2/9 частки квартири за №60 по вул.Слівенська, 3 в м.Тернополі, однак звернути стягнення не є можливим, оскільки це єдине житло боржника та сума боргу не перевищує 20 розмірів мінімальних заробітних плат.

Зареєстрований за боржником транспортний засіб оголошено в розшук.

Посилаючись на наведене та те, що боржник не виконує рішення суду, чим ухиляється від виконання зобовязань, просить подання задовольнити.

В судове засідання державний виконавець не зявився, хоча про час та дату судового зсідання був належним чином повідомлений. Попередньо подав заяву про слухання справи за його відсутності.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільському міського відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавчий лист, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за № 607/16246/14-ц від 25.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на корись ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» 17582,26 грн. страхового відшкодування, 243,60 грн. судового збору, 471,10 грн. витрат позивача, повязаних з явкою до суду.

07 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

07 липня 2016 року державним виконавцем направлено запити в реєструючі органи, щодо виявлення майна боржника.

09 серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно за №146578807 від 23.11.2018 року встановлено, що за боржником зареєстровано право спільної власності на 2/9 частки квартири за №60 по вул.Слівенській, 3 вм.Тернополі.

Згідно відповідей УПФ України від 09.02.2017 року за № НОМЕР_1, ОСОБА_2 пенсії не отримує та на обліку як особа, яка працює за трудовим чи цивільно-правовими договорами не перебуває.

Відповідно до відповіді Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 20.02.2017 року встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за наявними обліками УДМС України в Тернопільській області документований паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №817644, виданим 06.04.2011 року.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації від 25.10.2017 року, ОСОБА_2 перетинав державний кордон України протягом 2013 2015 років.

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Тернопільській області від 16.03.2017 року, за боржником зареєстровано транспортний засіб, FORD FIESTA, державний номерний знак НОМЕР_2.

21 квітня 2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про оголошення розшуку майна боржника - ОСОБА_2

Як вбачається з відповіді ДФС України від 20.11.2018 року за №, ОСОБА_2, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах немає, доходів не отримує.

Станом на 23.11.2018 року заборгованість боржником не погашена та рішення суду не виконано.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує, будь-якого майна не має, при цьому неодноразово перетинає кордон України протягом 2013-2015 років.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України.

Перетин кордону боржником у період 2013-2015 року, у той час коли виконавчий лист виданий 25 травня 205 року, не підтверджує факт свідомого та злісного ухилення від виконання рішення суду.

Державним виконавцем не подано доказів того, що ОСОБА_2 виїжджаючи за кордон, має намір ухилитись від виконання судового рішення та виконання взятих на себе зобовязань.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що державним виконавцем було направлено виклики боржнику з метою надання пояснень стосовно мети його перебування та виїзду за межі території України.

Державним виконавцем не обґрунтовано, як саме, таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України, буде дійсно сприяти виконанню рішення суду та погашенню заборгованості.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надсилання боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження, вимог, повідомлень про необхідність зявитись до ДВС, а також той факт що боржнику відомо про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань відсутній та представником ДВС не доведений належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Доводи державного виконавця зазначені у поданні, що боржник належним чином не виконує рішення суду та жодних заходів щодо його виконання не вживає, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх належних та ефективних заходів щодо зясування причин невиконання рішення суду, перетину боржником кордону України, не відібрано пояснень, не встановлено мети такого перетину, факту наявності коштів у боржника для його здійснення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 27 листопада 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_3