Справа № 456/3207/17
Провадження № 2/456/435/2018
РІШЕННЯ

іменем України

02 березня 2018 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Стрийської міської ради Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

Позивачі звернулися в суд з позовом та просять визнати неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що 30.06.2006 року позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на рухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому НОМЕР_1 від 23.08.2006 року, власниками якої по 1/3 частини квартири є ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2. У вказаній квартирі зареєстровано троє осіб: ОСОБА_1, син ОСОБА_2, внук ОСОБА_4. ОСОБА_5 помер.

06 березня 2008 року позивач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 За час шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. Після одруження сім'я проживала в АДРЕСА_5. 09 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Дитина залишилась проживати з мамою ОСОБА_3 за її місцем проживання та реєстрації. Неповнолітній ОСОБА_4 з моменту народження не проживав за адресою реєстрації та за місцем його реєстрації не зберігаються його особисті речі. Реєстрація неповнолітнього ОСОБА_4 у належній позивачам квартирі перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також позивачі несуть додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, не мають можливості оформити субсидії та інші пільги, передбачені чинним законодавством. ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4 ніколи не проживали за адресою АДРЕСА_1, а тому позивачі змушені звернутися з даним позовом до суду про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 проживали у його квартирі АДРЕСА_1. Після народження сина позивач по справі ОСОБА_1 різко змінила своє відношення до відповідача ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_5 позивачі стали співвласниками двохкімнатної квартири площею 43,1 кв.м. Після народження сина ОСОБА_4 він був зареєстрований по місцю проживання батька ОСОБА_2, як член сім'ї, а ОСОБА_3 зареєстрована у АДРЕСА_5. Через постійні сварки, дебоші зі сторони позивача ОСОБА_1 та через пиятики позивача ОСОБА_2, його небажання працювати, відповідач ОСОБА_3 змушена була переїхати з сином ОСОБА_4 жити до своїх батьків у АДРЕСА_5, де постійно проживають по даний час. Позивач ОСОБА_2 був завжди під впливом своєї матері, а вона була категорично проти, щоб неповнолітній ОСОБА_4 інколи залишався ночувати у батька, а тому ОСОБА_3 змушена була дати сина у сільську школу в с.Тейсарів. Батько зобов'язаний приймати участь у вихованні сина, однак матеріально не допомагає та не приймає участі у вихованні сина, має заборгованість по сплаті аліментів за п'ять років. Її син мріє відвідувати спортивні секції та музичну школу в м. Стрию, а тому вона хоче, щоб син був зареєстрований в м. Стрию. Позов про визнання неповнолітнього сина таким, що втратив право на користування квартирою вважає безпідставним, так як порушує житлові права неповнолітньої дитини, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову з метою захисту житлових прав дитини.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що відповідач ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 в квартирі позивачів за адресою АДРЕСА_1 ніколи не проживали. ОСОБА_4 з дня народження проживав разом з мамою в АДРЕСА_5.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (п.10), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватись жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності виданого 30.08.2006 року Стрийською міською радою.

З довідки №2968 від 12.10.2017 року виданої житлово-експлуатаційною конторою №4 м. Стрия вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 власник, якій належить 1/3 частини квартири, чоловік ОСОБА_5 співвласник 1/3 частини квартири помер, син ОСОБА_2

Ярославович співвласник 1/3 частини квартири, онук ОСОБА_4.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 19.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 09.03.2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 з позовами про усунення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням або про вселення у нього до суду не зверталася та інших доказів на підтвердження чинення перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням суду не надала. Крім того відповідач ОСОБА_12 має у власності 1/6 частину будинку по АДРЕСА_6, де проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_13, 2009 року народження, що підтверджується інформаційною довідкою № 115896195 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та довідкою Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області №1641 від 01.12.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Тому, на підставі зібраних доказів суд дійшов висновку, що неповнолітній ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає більше одного року без поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_4 більше одного року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, відповідач ОСОБА_3 яка діє в його інтересах, доказів на підтвердження поважності причин його не проживання у спірній квартирі суду не подала, а позивачі, як власники житла, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України мають право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, та відповідно до ст. 391 ЦК України мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя С. С. Сас