Справа № 465/4269/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/7607/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівськоїобласті у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину та аліментів на дружину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в сумі 1500,00 грн. щомісячно на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1500,00 грн. щомісячно, стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною 3-річного віку, посилаючись на те, що на даний час шлюб між ними не розірваний, однак, пртягом тривалого часу відповідач сім'єю не цікавиться, не допомагає утримувати маленьку дитину, офіційно не працює займається виконанням будівельних робіт. Вона не працює, так як доглядає річну дитину, у зв"язку з чим потребує матеріальної допомоги, які відповідач їй може надавати. Дитина часто хворіє, їй встановлено діагноз - відставання в розвитку, а тому потребує додаткових витрат на лікування та масажі.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Ухвалено: стягувати з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Львова на користь ОСОБА_2 аліменти в сумі 1000 грн. щомісячно на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 25.07.2017 року і до досягнення нею повноліття.

Зарахувати в рахунок сплати аліментів кошти сплачені ОСОБА_5 згідно грошових переказів за червень, липень, серпень та листопад 2017 року в сумі по 800 грн. 00 коп. за кожен місяць; за вересень, жовтень 2017 року - в сумі 1500грн.

Стягувати з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Львова на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 500 грн. щомісячно до зміни стану здоров'я дитини.

Стягувати з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Львова на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25.07.2017 року і до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 3-ох річного віку, тобто до 04.05.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року оскаржили позивач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що суд задовольняючи позовні вимоги частково, не взяв до уваги пояснення, в яких зазначалося, що для нормального розвитку дитині необхідне правильне та повноцінне харчування та речі побутового характеру, іграшки та інші речі, вартість яких в загальній сумі становить приблизно 3216 грн. 00 коп. на місяць. Необхідність стягнення додаткових витрат на лікування дитини обґрунтовує тим, що донька страждає атонічним дерматитом та відстає у розвитку. Вказує, що дана хвороба потребує постійного лікування та значних коштів. Відповідач ОСОБА_5 є батьком дитини і відповідно до положень зазначеної норми закону має обов'язок утримувати свою дружину до досягнення дитиною трьох років. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В свою чергу представник відповідача ОСОБА_4 в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що судом не враховано норму ч. 4 ст. 84 СК України. Вказує, що його матеріальне становище є незадовільним так як відсутнє джерело доходу протягом тривалого часу і він сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. 00 коп., також в нього є матір непрацездатного віку. Просить врахувати той факт, що відповідач добровільно переказував кошти на утримання дитини у розмірі 800 грн. 00 коп. не через наявність значних доходів, а усвідомлення свого обов'язку забезпечення 50% прожиткового мінімуму. Відповідач сплачував кошти на утримання дитини із особистих заощаджень, які збережені за період надання послуг таксі з січня по травень 2017 року. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що призначаючи стягнення коштів на утримання дружини в розмірі 1000 грн. 00 коп. суд ставить відповідача у вкрай незручне становище, так як останньому важко навіть забезпечити себе мінімальним прожитковим мінімумом, в результаті чого він змушений проживати з батьками, перебуваючи на утриманні працюючого батька. Проте позивач отримує соціальну допомогу в розмірі 860 грн. до досягнення дитиною трьох років. Що ж стосується стягнення коштів на лікування дитини, то на думку апелянта, потреба у придбанні ліків не є постійною, а викликана при раптовому захворюванні дитини. Наголошує, що позивачем не надано доказів необхідності щомісячно витрачання коштів на додаткові витрати так як в дитини немає хронічних захворювань, не відвідує спеціальні розвиваючі заняття і відповідно не потребує додаткового утримання щомісячно. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти в сумі 800 грн. 00 коп. на утримання доньки ОСОБА_6, починаючи з 25 липня 2017 року і до досягнення нею повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_4 слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції з врахуванням вимог ст. ст. 84, 180, 182, 185 СК України виходив з того, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_6, яка проживає з матір'ю - позивачкою по справі. Позивачка не працює, займається доглядом малолітньої дитини. В обґрунтування підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 1000 грн. 00 коп., посилається на те, що дитина дуже часто хворіє, тому потребує лікування, масажів.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, яка повністю її утримує та забезпечує її життєдіяльність.

Враховуючи засади цивільного судочинства, а саме справедливість та добросовісність, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, не відповідає цим вимогам.

В разі стягнення аліментів в розмірі, що визначив суд першої інстанції, майже весь тягар утримання дитини буде покладений на матір дитини, з якою вона проживає, внаслідок чого буде порушена ст. 141 СК України, щодо рівного обов'язку батьків утримувати дітей.

Виходячи з положень ст. 180 СК України, та вимог ст. 182 СК України, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою за віком та станом здоров»я, колегія суддів приходить до переконання, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини є розмір аліментів у сумі 1300,00 грн., що не порушує прав відповідача, а тому рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.

В той же час, колегія суддів не погоджується і з висновком суду першої інстанції в частинні стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування дочки ОСОБА_6 в сумі 500 грн. щомісячно до зміни стану здоров'я дитини, виходячи з наступного.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду обґрунтування розміру щомісячних затребуваних додаткових витрат, а також не надано необхідних документів на підтвердження того, що такі додаткові витрати вона несе щомісячно, а тому позовна вимога про стягнення додаткових витрати на лікування дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1000 грн. щомісячно до зміни стану здоров'я дитини - є безпідставною. А відтак, у цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Згідно ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

Докази неспроможності надавати відповідачем матеріальну допомогу позивачці у матеріалах справи відсутні.

Відсутні в матеріалах справи і докази перебування на утриманні відповідача його матері, як і докази про те, що остання є непрацездатною, чи у такої відсутнє будь-яке забезпечення.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для звільнення відповідача від обов'язку сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Та обставина, що відповідач на даний час не працює, не є підставою для відмови у стягненні з нього аліментів на утримання дружини.

Отже, дійшовши вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції з'ясував всі обставини справи, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, та правильно визначив розмір суми, що підлягає до стягнення.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач добровільно переказував кошти на утримання дитини у розмірі по 800 грн. 00 коп. в період з червня по серпень і листопад 2017 року та перерахував 1500,00 грн. в жовтні 2017 року за вересень та жовтень 2017 року.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З позовом в суд позивачка звернулась в липні 2017 року.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в частині зарахування в рахунок сплати аліментів коштів необхідно змінити, виключивши з абзацу третього резолютивної частини такого про зарахування в рахунок сплати аліментів, коштів сплачених ОСОБА_5 згідно грошових переказів за червень 2017 року в сумі 800 грн. 00 коп.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення частково порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду в частині визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід змінити, збільшивши розмір стягуваних аліментів з 800 грн. 00 коп.(вісімсот грн. 00 коп.) щомісячно до 1300 грн. 00 коп. (одна тисяча триста грн. 00 коп.) щомісячно. В частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування дочки ОСОБА_6 в сумі 500 грн. щомісячно до зміни стану здоров'я дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегіясуддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року в частині визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити, збільшивши розмір стягуваних аліментів з 800 грн. 00 коп.(вісімсот грн. 00 коп.) щомісячно до 1300 грн. 00 коп. (одна тисяча триста грн. 00 коп.) щомісячно.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування дочки ОСОБА_6, в сумі 500 грн. щомісячно до зміни стану здоров'я дитини - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року в частині зарахування в рахунок сплати аліментів коштів - змінити, виключивши із абзацу третього резолютивної частини такого про зарахування в рахунок сплати аліментів, коштів сплачених ОСОБА_5 згідно грошових переказів за червень 2017 року в сумі 800 грн. 00 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуюча: Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.