Справа № 236/1477/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2018 р. м. Лиман

Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бікезіна О.В. ознайомившись з позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, Лиманської міської ради Донецької області, третя особа - комунальне підприємство «Лиманська служба єдиного замовника», про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, 25.05.2018 року звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, Лиманської міської ради Донецької області, третя особа - комунальне підприємство «Лиманська служба єдиного замовника», про зобов'язання виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області та Лиманської міської ради Донецької області виконати рішення Краснолиманської міської ради від 30.01.2014 року за № 6/29-2815 «Про приватизацію у 2014 році об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман», закінчивши її протягом 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.01.2014 року Краснолиманською міською радою Донецької області прийнято рішення за №6/29-2815 «Про приватизацію у 2014 році об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман». Вказаним рішенням було затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман, які підлягають приватизації в 2014 році, в тому числі нежитлового приміщення за адресою: м. Красний Лиман, вул. Івана Лейко, 4, шляхом викупу. Зазначене рішення було прийнято на користь ОСОБА_3 на підставі її заяви від 26.11.2013 року, оскільки приміщення перебувало у її користуванні за договором оренди. Втім, вказане рішення до теперішнього часу не виконане. Керуючись ст. 15,16 ЦПК України просив зобов'язати відповідачів виконати рішення № 6/29-2815 від 30.01.2014 року «Про приватизацію у 2014 році об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман».

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, суддя встановив наступне.

Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб'єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб'єкти цих правовідносин (Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15- рп/2002).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних прав, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При визначенні юрисдикції спору слід враховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких спорів проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа. Тобто, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства, є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

З позовної заяви вбачається, що як на момент прийняття Краснолиманською міською радою рішення за №6/29-2815, так і на час звернення до суду, позивач ОСОБА_3 має статус фізичної особи-підприємця. Згідно п. 2.1 договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між КП «Краснолиманська СЕЗ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, нежитлове приміщення за адресою: м. Красний Лиман, вул. Івана Лейко, 4, передавалося їй в оренду з метою та за цільовим призначенням: для використання у господарській діяльності з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу непродовольчих товарів. Як зазначено в позовній заяві: «…ОСОБА_3 використовує нежитлове приміщення за адресою: м. Красний Лиман, вул. Івана Лейко, 4, у своїй підприємницькій діяльності відповідно до договору…».

Згідно з вимогами ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Приписами статті 55 ГК України визначено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Зазначене дає підстави вважати, що правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з господарською діяльністю і мають ознаки господарських, що в розумінні п.14 постанови Пленуму ВССУ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зумовлює визначення спору як господарського.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду (п. 2 ч.1 ст. 20 ГПК України).

Враховуючи те, що субєктний склад учасників даного спору (спору відповідає ст. 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатись в порядку господарського судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суддя дійшов висновку відмовити у відкритті провадження за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, Лиманської міської ради Донецької області, третя особа - комунальне підприємство «Лиманська служба єдиного замовника», про зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 19, 186, 260, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, Лиманської міської ради Донецької області, третя особа - комунальне підприємство «Лиманська служба єдиного замовника», про зобов'язання вчинити певні дії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складений 30.05.2018 року.

Суддя