РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/14297/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/10/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2018 року у складі судді Ковальова І.М., відомості про складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення з житлової кімнати «2» площею 12,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2018 року вказаний позов задоволено. Усунено перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю та виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із житлової кімнати «2» площею 12,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано гарантованим законом правом власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним своїх прав користування та розпорядження цим майном, та обґрунтовано відсутністю належних і достовірних доказів з боку відповідачів щодо того, що позивач не є власником спірного помешкання.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначають, що судом не було здобуто жодних доказів того, що з їхнього боку чиняться перешкоди ОСОБА_1 у користуванні помешканням, та стверджують, що останній має вільний доступ до спірного житла АДРЕСА_2, де і з'являться з періодичністю двічі на місяць, проживаючи постійно за іншою адресою. Додають, що ОСОБА_3 з 2009 року користується і проживає в кімнаті № 6, а тому заявлені позовні вимоги до нього є безпідставними. Більш того, даний факт неодноразово підтверджувався в судових засіданнях, і позивач цього факту не заперечував. Пояснює, що наведені у позовні заяві посилання на те, що він є співвласником 1/3 частини кварти АДРЕСА_1 відповідно до рішення Рівненського міського суд від 13.11.2015р. у справі № 569/12590/15-ц належним чином не перевірені судом, так само як і покликання на те, що дане рішення відмовилися виконати відповідачі та звільнити кімнату № 2 й переселитися натомість у кімнату № 6. Доводить, що такі твердження позивача не підкріплені жодними доказами і об'єктивно не відповідають фактичним обставинам справи. Покликаючись на упереджений підхід до розгляду справи, відсутність мотивування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення відмову в позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 13 листопада 2015 року по цивільній справі №569/12590/15-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визначення часток у праві спільної власності було визначено за ОСОБА_1 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру №93 по вул.Струтинської в м.Рівне; визначено за ОСОБА_2 4/9 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3; встановлено порядок користування належної на праві спільною часткової власності квартирою №93 у будинку №8 по вул.Струтинської в м.Рівне між співвласниками, виділивши у користування ОСОБА_1 жилу кімнату «2» площею 12,5 кв.м., ОСОБА_4 жилу кімнату «5» площею 9,4 кв.м., ОСОБА_2 жилу кімнату «6» площею 17,6 кв.м. Підсобні приміщення «7» кухня площею 8,1 кв.м., «4» ванна кімната площею 2,6 кв.м., «3» туалет площею 0,9 кв.м., «1» коридор площею 9,6 кв.м., «8» кладовка площею 1,3 кв.м. залишено у спільному користуванні.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловими приміщеннями квартири відмовлено.

Після перегляду в апеляційному порядку рішення набрало законної сили: постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено, а вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в судовому порядку встановлено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4. Так само судовим рішенням визначено в користування позивача жилу кімнату «2» площею 12,5 кв.м у вказаній квартирі.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди в користуванні та виселити відповідачів саме з кімнати «2» площею 12,5 кв.м в квартирі АДРЕСА_5.

Таким чином, позовні вимоги є законними, підставними та узгоджуються з нормами законодавства, яке гарантує право власника на усунення перешкод у користування ним своєю власністю.

Покликання апеляційної скарги на те, що вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю необґрунтовані, оскільки відповідачі не проживають у помешканні, про виселення їх з якого заявлено позов, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать фактичним обставинам справи.

Так, 01 липня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС РМУЮ Кирилюк Н.М. за участі понятих та в присутності двох державних виконавців було доведено до відома ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконавчий лист щодо порядку користування жилими кімнатами в квартирі квартири АДРЕСА_6. При цьому, відповідачка ОСОБА_2 відмовилась виконати вказане рішення суду і не звільнила кімнату «2» площею 12,5 кв.м., яка надана в користуванні позивачу та відмовилась переселитись в кімнату «6» площею 17,6 кв.м, яка рішенням суду виділена в її користування. Даний факт підтверджується відповідним актом державного виконавця (а.с. 7). Апелянтом не спростовано належними та достовірними доказами тих обставин, що вони не проживають у спірному помешканні та висновків місцевого суду в цій частині.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Гордійчук С. О.