ПОСТАНОВА
Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Кропивницький

справа № 404/3454/17
провадження № 22-ц/4809/253/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.
секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницького, Міністерство Оборони України,

треті особи - Міська рада міста Кропивницького, виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2018 року у складі головуючого судді Бершадської О.В. за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницького, Міністерства Оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міська рада міста Кропивницького, виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького про зобов`язання вчинити дії щодо виключення квартири з числа службового житла,

УСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький, Міністерства Оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міська рада міста Кропивницького, Виконавчий комітет Міської ради міста Кропивницького, просив визнати дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький та житлової комісії цього структурного підрозділу по відмові у виключенні квартири з числа службового житла за адресою: АДРЕСА_1 неправомірними, зобов`язти Міністерство Оборони України зняти зі службового обліку квартиру АДРЕСА_2 , зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький, житлову комісію цього структурного підрозділу подати до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради документи щодо виключення квартири АДРЕСА_2 , з числа службового житла для прийняття рішення про надання житла для нього та членів його родини як постійного, та видачі ордеру, в якості постійного житла для можливості подальшої її приватизації.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він проживає у квартирі АДРЕСА_2 , з 21.09.2005 року, після смерті його рідного брата ОСОБА_2 , який отримав вказане житло як службове, відповідно ордера №20 на право зайняття службової житлової площі від 21.04.1988 року на підставі рішення Кіровського виконкому районної Ради народних депутатів за №274 від 21.04.1988 року.
На даний час, у позивача виникла потреба у приватизації спірного житла для можливості вільного розпорядження квартирою. На його звернення до КЕВ м. Кропивницький 15.02.2017 року про виключення квартири з числа службового житла, отримав відповідь від 17.02.2017 року за № 363, що КЕВ не має права подати до виконавчого комітету документи щодо виключення квартири з числа службового житла. Вважає відмову безпідставною, оскільки його брат ОСОБА_2 працював на посаді електрика в ДУ-1 КЕВ понад 20 років, за що і отримав вказану житлову площу, але не встиг її приватизувати. В свою чергу, після смерті брата позивач проживає у квартирі більше 11 років, з 21.09.2005 року, оплачує комунальні послуги, іншого житла не має. Разом з ним проживає його донька ОСОБА_3 , 1993 року народження. Крім того, на підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради м. Кіровограда № 232 від 20.10.2009 року йому було дозволено переоформити особовий рахунок спірної квартири, згідно договору найму від 11.09.2009 року.
Посилаючись на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч.1 ст.106 ЖК України, ч.1 ст. 1262 ЦК України, позивач вважає, що має право отримати житло у постійне користування після 20 років вислуги та відсутності інших спадкоємців після смерті брата.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову за його необґрунтованості та безпідставності.
В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначено, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Не враховано, що він проживає у квартирі з ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті брата ОСОБА_2 , який отримав це житло як службове, на підставі ордеру №20 на право зайняття службової житлової площі від 21.04.1988, згідно рішення Кіровського Виконкому районної Ради народних депутатів за №274 від 21.04.1988. Наразі виникла потреба у приватизації вказаного житла, для можливості вільного розпорядження цим нерухомим майном.
Позивач разом з братом проживали однією сім`єю, мали спільний сімейний бюджет, він опікувався станом здоров`я брата, надавав постійну невідкладну допомогу.

Звертає увагу, що військовослужбовець (працівник) має право отримати житло у постійне користування після 20 років вислуги, а у його брата ОСОБА_2 більше 20 років вислуги. Тому, держава повинна забезпечити військовослужбовця (працівника) службовим житлом, за таких підстав вимоги і підлягають задоволенню.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницькогоподав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Міська рада міста Кропивницькогов судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги, представників відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , представника третьої особи виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького Бардиш Є.М., які заперечили проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - рідні брати по материнській лінії, що підтверджується наданими ксерокопіями свідоцтв про їх народження та свідоцтвом про одруження матері ОСОБА_7 (а.с.22-24).
ОСОБА_2 працював на посаді електрика у ДУ-1 Квартирно-експлуатаційної частини і отримав на період роботи на даній посаді квартиру АДРЕСА_2 згідно посвідчення №20 (ордер) на право зайняття службової жилої площі, на підставі рішення Кіровського виконкому районної Ради народних депутатів №274 від 21.04.1982 року. Разом з ним проживали дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 (а.с.16).
26.04.1982 року ОСОБА_2 уклав договір найму жилого приміщення в будинку Міністерства оборони на спірну квартиру (а.с.25).
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 з 22.10.1974 року працював на посаді столяра-тесляра ДУ-1 Квартирно-експлуатаційної частини, 03.05.1976 року переведений на посаду електрика-ремонтника. В 1985 році ДУ-1 Квартирно-експлуатаційної частини перетворено в ДУ №11 Житлово-експлуатаційного об`єднання міськвиконкому. Звільнений з посади за власним бажанням 10.07.1995 року (а.с.12-13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17).
Згідно ксерокопії паспорта ОСОБА_1 з 21.09.2005 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.18-19).
З 05.05.2010 року у спірному житлі зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).
Рішенням Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради Кіровоградської області № 232 від 20.10.2009 року «Про переоформлення особових рахунків на квартири громадян по АДРЕСА_3 » дозволено переоформити особовий рахунок двокімнатної квартири АДРЕСА_2 з усіма комунальними послугами в зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_2 на його брата ОСОБА_1 за згодою усіх дорослих членів сімї, та згідно з договору найму жилого приміщення від 11.09.2009 року на ОСОБА_1 (а.с.27).
З довідки № 126 від 18.01.2018 року, виданої начальником КЕВ м. Кропивницький, вбачається, що відповідно книги обліку житлової площі, яка підлягає заселенню, службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 27, 25 кв.м., отримав на підставі ордера № 20 на право зайняття службової житлової площі від 26.04.1982 року ОСОБА_2 , ця службова квартира перебуває на обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Кропивницький (а.с.83-86).
За інформацією про статус спірної квартири та реєстрації мешканців у ній, наданою начальником КП «ЖЕО №1 КМР» С.М.Ковальовою на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2017 року, квартира АДРЕСА_2 , має статус службового житла. Ордер № 20 на право зайняття службової жилої площі було видано 26.04.1982 року гр. ОСОБА_2 , який працював на посаді електрика в ДУ-1 КЕЧ (а.с.76).

Згідно архівної довідки №982 від 27.10.2017 року, виданої начальником Одеського територіального архівного відділу ГДА МОУ, у перевірених наказах начальника Будинкоуправління №1 квартирно-експлуатаційної частини Кіровоградського району з 01 червня по 12 липня 1985 року звільнення (перевід на іншу роботу) ОСОБА_2 - не значиться. Накази начальника з 13 липня 1985 року, а також накази за 1974 рік, на зберігання до архівного відділу не надходили (а.с.116-117).

Листом № 363 від 17.02.2017 року начальника КЕВ м. Кропивницький на лист від 15.02.2017 року ОСОБА_1 про виключення квартири АДРЕСА_2 , з числа службового житла роз`яснено, що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Житловим законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника (робітника) відповідного трудового стажу (наприклад 10 років і більше). Оскільки, позивач не є військовослужбовцем, та не перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Кропивницький, то відповідач не має правових підстав для надання йому постійного житла від Міністерства оборони України. Вказано на відсутність правових підстав подавати до виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради документи щодо виключення квартири АДРЕСА_4 з числа службового житла (а.с.11).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадяни, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно вимог ст. 42 ЖК України, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Частиною 1 ст. 118 ЖК України встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні затвердженого постановою Ради Міністрів України від 04.02.1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Згідно ч. 2 п. 11 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р., виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється також положеннями Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року.
Пунктом 2.2. Інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України.
Згідно з абзацом першим пункту 3.5 Інструкції для виключення квартир із числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових житлових приміщень та житлових приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ.
Виключення квартири з числа службових здійснюється відповідно сільською, селищною, міською, районною в місті (у разі їх створення) радою (відповідною державною адміністрацією), яка видала відповідний ордер на житло, в установленому Інструкцією порядку. Наявність у КЕВ права здійснювати виключення житла з числа службового Інструкцією не передбачене.
Відповідно до вимог п. 2 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.
Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку у Збройних Силах України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.
Згідно ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яку посилається позивач як правову підставу задоволення його позовних вимог, Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Встановлено, що померлий ОСОБА_2 , який працював електриком у Домоуправлінні АДРЕСА_5 , отримав службову квартиру на підставі договору найму житлового приміщення в будинку МОДКС організації від 26.04.1982 року (а.с.23), не був військовослужбовцем, у особи, яка є власником даної квартири, або за якою закріплено на праві господарського відання або оперативного управління не відпала потреба в його використанні як службового житла.
Також судом встановлена відсутність у КЕВ м. Кропивницький квартирної справи щодо позивача і попереднього наймача квартири ОСОБА_2 , вказані особи не перебували та не перебувають на квартирному обліку, як такі, що потребують поліпшення житлових умов у Кіровоградському гарнізоні.
Крім того позивач безпідставно вважає, що спірна службова квартира, на яку померлий ОСОБА_2 не мав права власності може бути успадкована нам в порядку, передбаченому ст. 1262 ЦК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко