№ 207/1001/17
№ 2/207/290/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Погребняк Т.Ю.,

за участі секретаря Білецької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення від права спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

03 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом після смерті матері відповідача - ОСОБА_4, померлої 21.09.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, підтриманій ним протягом судового розгляду, зазначив, що 21 вересня 2016 року померла його дружина - ОСОБА_4, з якою він перебував у шлюбі з 22 червня 2001 року. Позивач разом з дружиною проживав і на теперішній час продовжує проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1. У вказаній квартирі також зареєстрований внук померлої - третя особа у справі ОСОБА_3, його мати і донька померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 померла 01.09.2016 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з належної їй на підставі свідоцтва про право власності від 07.08.1995 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі згідно розпорядження № 6663 від 07.08.1995 року квартири № АДРЕСА_1. Спадкодавець ОСОБА_4 померла раптово і не залишила заповіту, хоча за життя планувала злишити квартиру позивачу, щоби він через певний час оформив її на внука ОСОБА_3, який залишився сиротою. Заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріату подали позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, який не відмовився від спадкування на користь племінника, хоча тривалий час не підтримував родинних стосунків зі спадкодавцем. ОСОБА_4 протягом останніх п`яти років хворіла на різні фізичні недуги, зокрема, на цукровий діабет, внаслідок чого останні півтора роки до смерті майже постійно перебувала у лікарнях, але відповідач не надавав матері належної матеріальної допомоги, не здійснював догляду, знаючи про наявність потреби у такій допомозі. Через наявний цукровий діабет 2-го типу у звязку з його прогресуванням в період з 22.02.2016 року по 23.08.2016 року ОСОБА_4 було п`ять разів госпіталізовано до стаціонару різних медичних закладів, мало місце декілька хірургічних втручань, в тому числі ампутація правої стопи в період з 09.08.2016 року по 23.08.2016 року. Ставлення відповідача негативно позначалось на психологічному стані спадкодавця, крім того, незадовільне матеріальне становище родини погіршувалося через хворобу та необхідність лікування доньки спадкодавця і сестри відповідача ОСОБА_5 Однак відповідач відсторонився від проблем у родині, не виявляв інтересу, не відвідував ні хвору матір, ні сестру. Позивач, посилаючись на ч.5 ст. 1224 ЦК України, просить суд усунути відповідача від спадкування після смерті матері відповідача - спадкодавця ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_6 підтримали заявлений позов в повному обсязі, зазначили, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2, працює і працював в період, що розглядається у справі; отримував заробітну плату приблизно 2000 грн. на місяць; донька померлої ОСОБА_5 мала двох синів, останні два роки була у безпорадному стані через свою хворобу, відвідувала матір, але доглядав за ОСОБА_4 лише позивач, іноді йому допомогали родичі. ОСОБА_5 (сестра відповідача) хворіла на тяжку невиліковну хворобу і теж потребувала допомоги, тому ситуація у родині склалась критична; ОСОБА_5 померла 02.09.2016 року, раніше матері; відповідач знав про тяжкий стан здоров`я матері та сестри, однак не допомогав, при цьому у колі родичів розповідав, що має заробіток 8 тис. грн. на місяць; спадкодавець ОСОБА_4 просила відповідача про допомогу, розповідала про скрутний стан у родині, але він не реагував. Під час лікування ОСОБА_4В.у лікарні імені Мечнікова та Інституті медико-соціальних проблем інвалідності у м. Дніпро відповідач взагалі матір не навідував. Вважають, що відповідач самоусунувся від надання допомоги матері, виявив байдужість, хоча мав можливість надавати таку допомогу, як фінансову та і особисту, і знав про необхідність її надання. Наявність захворювань, котрі поставили спадкодавця у безпорадний стан, підтверджується медичними документами та показами свідків.

Також позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що до лікарні відповідач зрідка возив матір, але переважно доводилось шукати інші можливості дістатись до лікарні; коли вона просила гроші, він сказав, що немає грошей і допомогти не може; останні місяці її життя син їй не допомогав, не приходив до них додому; взагалі, як правило, ОСОБА_4 допомогала матеріально своєму сину, сама ж вона мало просила через свій характер; доглядати хвору позивачу доводилось самостійно; коли вона померла, його не було вдома, він був на роботі; відповідач відвідував матір у 7-ій лікарні одного разу, а його дружина та донька були декілька разів.

На думку представника позивача адвоката ОСОБА_6, обставини справи ( підтверджені показами позивача, свідків, письмовими доказами у справі) свідчать про наявність підстав, встановлених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, для усунення відповідача від спадкування після смерті його матері, ОСОБА_4 Вважає доведеним як факт знаходження спадкодавця у безпорадному стані, так і факт ухилення відповідача від надання необхідної допомоги та догляду.

Відповідач ОСОБА_2, його представник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні не визнали позов; в обгрунтування заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 повідомив, що його батьки багато років назад розлучились, мати залишилась проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона потім приватизувала і проживала у ній разом із позивачем, а батько залишився без житла, тому він забрав батька до себе у будинок в с. Романково у м. Кам`янське і доглядав його до смерті, так як у батька стався інсульт; помер батько у 2010 році, відповідач здійснював його поховання самостійно. Сам відповідач мешкає у невеликому будинку в с. Романково з власною родиною. З матір`ю ОСОБА_4 - продовжував спілкуватись після розлучення батьків періодично, відвідував на свята тощо, але з часом став помічати, що його візити дратують чоловіка матері позивача у справі, той зриває злість на матері, тому спілкування не було частим. Коли у матері сталося загострення діабету він возив її до поліклініки на процедури, до лікарні; забирав її звідтіль додому; відвідував матір у 7-й міській лікарні у стаціонарі у квітні 2016 року під час другої госпіталізації, також коли її втретє було госпіталізовано, привозив харчі, що рекомендовані лікарями; возив матір до знахарки на її прохання. Також в сезон возив матір з її подружками в ліс по гриби, вона на той час пересувалась самостійно. В липні 2016 року сам захворів на запалення сідничного нерву і лежав у лікарні; коли хворів, просив свого знайомого відвезти матір до поліклініки, так як не міг сісти за кермо. Про те, що матір лежала у лікарнях у м. Дніпро не знав, йому про це ніхто не повідомив, з ним не радились і не розповідали подробиць стану матері, а в серпні 2016 року він сам нездужав. Взагалі він сам періодично телефонував матері, але ні ОСОБА_1, ні мати йому не дзвонили. На похоронах сестри у вересні 2016 року дав матері одну тисячу гривень як допомогу, щоб витратила на свій розсуд, племіннику ОСОБА_3 дав 400 грн. У самого в родині склалося скрутне фінансове становище, так як періодично не працює через стан здоров`я, теж потребує хірургічного втручання; дружина працює, але зарплати невелика, змушені брати гроші у борг. Про те, що заробляє вісім тисяч гривень на місяць не говорив, міг говорити лише про те, що має такий борг. Дружина пропонувала матері свою допомогу по господарству, але та відмовлялась, навіть і тоді, коли була у лікарні і після виписки у серпні 2016 року; говорила, що сторонньої допомоги не потребує, сама може собі дати ради. Мати пішла з життя, заподіявши собі смерть через повішання невдовзі після того, як померла сестра відповідача. Звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини. Стосовно показів свідка ОСОБА_8 заперечив, пояснив, що після похорон матері розвозив гостей з поминального обіду по домівках, не їздив і не міг їздити тоді на розваги.

Як вважає представник відповідача адвокат ОСОБА_7, позивачем не доведено факту перебування спадкодавця у безпорадному стані, що не підтверджено висновками ЛКК, медичні документи не містять подібних формулювань; вважає, що обставини справи свідчать, що відповідач надавав спадкодавцеві допомогу в міру своїх можливостей, що виключає наслідки, передбачені ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Третя особа у справі ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлений позов, пояснив, що померла ОСОБА_4 була його бабусею, він зареєстрований у квартирі бабусі - № 50 у будинку № 72 по вул. Матросова у м. Дніпродзержинську, але жив окремо, також має брата, який проходить на даний час військову службу. Його мати ОСОБА_5 мала захворювання легенів, хворіла декілька років і через несвоєчасно встановлений діагноз не отримала адекватного лікування і померла 02.09.2016 року. Через хворобу мати не могла допомогати бабусі фізично, але відвідувала її і вони спілкувалися. Чоловік бабусі, позивач ОСОБА_1, просив продати слуховий апарат, так як були потрібні гроші. Також йому відомо, що ОСОБА_4 розповідав, що отримує 8 тис. грн. зарплату, але спілкувався з ним не часто; бабуся просила грошей, але він казав, що не може допомогти; давав 400 грн. йому на похоронах ОСОБА_5 Догляд за ОСОБА_4 здійснював позивач, а відповідач участі у цьому не приймав. Згідно письмової заяви третя особа у справі - ОСОБА_3 просив закінчувати судовий розгляд без його участі, оскільки виїжджає за межі країни на заробітки. Зазначене клопотання третьої особи за згодою сторін задоволено судом.

Допитані за клопотанням сторони позивача свідки у справі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 повідомили у судовому засіданні наступне.

Так свідок ОСОБА_9 пояснив, що на прохання позивача ОСОБА_1 возив ОСОБА_4 до лікарні, вона хворіла на діабет, була язва на нозі, їй робили операції; під час поїздок вона скаржилась, що син (ОСОБА_2В.) має автомобіль, але не хоче її возити; про доньку спадкодавця чув позитивні відгуки та вона теж була серйозно хвора; бачив відповідача двічі, вважає, що син міг би матері і допомогати, тоді не довелося б йому возити її до лікарні.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є дальньою родичкою позивача ОСОБА_1; знає, що його дружина ОСОБА_4 була на пенсії, отримувала приблизно 1200 грн., хворіла тяжко і лежала у 7-ій міській лікарні у стаціонарі, потребувала грошей; свідок залишалась ночувати у лікарні як доглядальниця, коли ОСОБА_1 був на роботі; донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 буле теж хвора, але провідувала матір у лікарні; дружина відповідача теж приходила до лікарні, але самого відповідача свідок не бачила під час відвідувань і ОСОБА_4 не розповідала, щоб він до неї приходив. Коли родичі та близькі зібрались на обід з приводу дев`яти днів після смерті сестри відповідача, то він розповідав, що заробляє вісім тисяч грн.; він возив на прогулянку матір до лісу приблизно в травні на початку червня 2016 року, але вона йому гроші давала на бензин; ОСОБА_4 лікувалась і у лікарнях м. Дніпро, гроші були потрібні постійно; на думку свідка якби син допомогав матері, і матеріально в тому числі, то вона б так не пішла з життя.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є сусідкою позивача, мешкає поверхом вище над квартирою № 50 у будинку № 72 по вул. Матросова у м. Дніпродзержинську, знає родину близько 16 років, є старшою під`їзду; знає, що ОСОБА_4 хворіла, останнім часом незадовго до смерті тяжко, і мала складне матеріальне становище; донька її ОСОБА_5 відвідувала матір і вдома, і у лікарні, хоча сама була хвора, а відповідача свідок бачила вдома у матері чотири рази за рік. Збирали гроші на домофон, але в родині не було коштів. Коли віповідач їхав додому після поминок сестри, мати йому давала гроші на таксі; після похорон матері взагалі поїхав з друзями на шашлик. ОСОБА_4 скаржилась на сина, питала чи можна нотаріуса додому викликати, щоб син не отримав спадщину, так як вони не ладнали. До лікарні її возив приятель ОСОБА_1. Кожного сезону ОСОБА_4 їздила до лісу за грибами і син возив її також і в останній раз, він був із своєю донькою. Вважає, що ОСОБА_4 потребувала догляду та допомоги, а син не надавав їх, хоча і міг би. Коли ОСОБА_4 померла, викликала швидку меддопомогу та міліцію.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що знає родину позивача понад 10 років, так як її чоловік працював певний час разом з позивачем, знає про хворобу дружини позивача; бачила сина ОСОБА_4 декілька разів, на поминках своєї сестри він вихвалявся хорошими заробітками, але взяв у матері гроші на таксі; мати просила в нього грошей, але він відмовляв; коли доньки не стало, ОСОБА_4 телефонувала і скаржилась на стосунки із сином.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що мешкає у сусідньому будинку поруч з родиною позивача, її чоловік колись працював разом з позивачем; їй скаржилась ОСОБА_4 на здоров`я, не могла ходити і дуже потребувала допомоги; на думку свідка, якби відповідач був поряд з матір`ю, трагедії вдалось би уникнути.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила, що родину ОСОБА_4 знає близько 30 років, жила в одному будинку з нею; оскільки приятелювали, то їй відомо, що ОСОБА_4 часто допомогала сину матеріально протягом всього свого життя; батько відповідача жив разом із відповідачем у своїй квартирі, а потім відповідач продав цю квартиру і купив хату у с. Романково, батько жив із ним, а ОСОБА_4 віддала сину машину. Коли вона захворіла, син не допогав їй фінансово, хоча родина потребувала коштів; ОСОБА_4 розповідала, що продали ювелірні прикраси і мають борги, так як гроші витрачають на її лікування; також переживала, що син не відвідує ні її, ні свою сестру. Чи просила ОСОБА_4 свого сина про фінансову допомогу свідкові невідомо, за характером вона була горда і не любила скаржитись, якщо і ображалась, то вибачала. Відповідач же розповідав на поминках сестри, що заробіток має хороший, але коли їхав додому просив у матері грошей 50 грн. на таксі. Психологічний стан її значно погіршився після ампутації, на питання щодо заповіту вона казала, що не бажає щось залишати у спадщину сину, а краще залишить дітям доньки.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що працює лікарем-хірургом у м. Дніпро в ДУ Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних пробелм інвалідності МОЗ України, ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні у вказаному закладі в серпні 2016 року у звязку з так званою діабетичною стопою після її лікування у лікарні імені Мечникова у м. Дніпро. Вона отримувала лікування антибіотиками, але хвороба мала ускладнення, тому у таких випадках, як правило, певні препарати купують пацієнти або їх близькі; пацієнтка розповідала, що син має їй допомогти фінансово, але очевидно він не зробив цього, відвідував її тільки чоловік; також було відомо, що є донька, котра теж серйозно хвора; із сином пацієнтки не спілкувались, невідомо, щоб він відвідував матір під час її перебування у закладі; госпіталізація була плановою, виписана була з покращенням, але продовження лікування було необхідним; під час перебування пацієнтки у закладі було зрозуміло, що в родині матеріальні труднощі, через що придбання ліків було проблематичним.

Свідок ОСОБА_15 повідомив, що працює лікарем, завідувач відділення 7-ї міської лікарні м. Кам`янське. ОСОБА_4 проходила лікування у відділенні двічі за 2016 рік з приводу ускладнень цукрового діабету; після хірургічних втручань вона потребувала сторонньої допомоги і догляду ( її потрібно було пересувати до коляски тощо), рана гоїлась поступово, що означало позитивну динаміку, але до повного одужання ходити не рекомендувалось; у відділенні є санітарки, які доглядають хворих, але їх не вистачає на всіх пацієнтів. Також потрібні були кошти для придбання ліків. З приводу лікування, придбання препаратів тощо спілкувався лише з чоловіком пацієнтки, інші родичі не звертались.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що приятелювала з донькою померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка була свідкові кумою. Свідкові відомо, що ОСОБА_5, не дивлячись на свою тяжку хворобу, допомогала матері, а її брат ( відповідач у справі) не надавав допомоги і не приділяв уваги; возив матір на цвинтар до батька на могилу та при цьому мати давала йому гроші на бензин.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача свідки у справі ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 повідомили наступне.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що є дружиною відповідача, їй відомо, що його мати у 2015 році пошкодила гострим предметом ногу і після цього виникли ускладнення при загоєнні рани, оскільки хворіла на діабет; протягом усього часу після цього ОСОБА_4 періодично лікувалась, чоловік свідка відповідач у справі возив матір певний час до лікарні на перев`язку, відвідували її у 7-ій міській лікарні, до лікарень міста Дніпро не їздили. Пропонували матері допомогу, але вона відмовлялась; свідок позичала 1 тис. грн., щоб чоловік дав їх матері, племіннику він дав 400 грн. на похоронах сестри. Сам ОСОБА_2 теж у той період часу хворів на запалення сідничного нерву і йому потрібна операція. Також протягом 2016 року свідок працювала і утримувала свою родину, а її чоловік ОСОБА_2 навесні 2016 року втратив роботу, мав лише тимчасові заробітки. Свідок також повідомила, що давала матері чоловіка харчі, так як має господарство, зокрема, коли готували поминальний обід після смерті сестри чоловіка, дала півня. Відповідач возив свою матір до лісу за грибами, хоча в неї вже на той час була поранена нога. Після ампутації частини стопи ОСОБА_4 з бинтами, але пересувалась по квартирі, про допомогу до них з чоловіком не зверталась, відмовлялась коли їй пропонували допомогати по господарству.

Свідок ОСОБА_18 повідомила, що знала померлу ОСОБА_4 з 1971 року, дружили і часто спілкувались, навіть у день смерті останньої, за дві години до цього телефонувала їй і настрій її не викликав занепокоєння. За характером та була лідером та сильною натурою, вона боролась за життя, але смерть доньки її зламала психологічно. У 2015 році у неї з`явилась рана на пальці ноги, возили до знахарок, але результату це не дало, взимку 2016 року вона потрапила до 7-ї міської лікарні, що у м. Кам`янське (раніш Дніпродзержинськ), свідок провідувала її і вона добре ставилася до сина, до невістки та їх доньки. ОСОБА_2 застала у лікарні під час відвідування матері і він відвозив свідка додому, також знає, що він возив матір на перев`язки після операції, а коли хворів, направляв свого приятеля і той возив матір. Також ОСОБА_4 повідомляла їй, що син дав їй тисячу гривень і чотириста гривень племіннику після похорон доньки. У лікарнях міста Дніпро, де ОСОБА_4 лікувалась у серпні 2016 року, свідок не була, але тоді після виписки з лікарні ОСОБА_4 психологічно ще не була пригніченою, у безпорадному стані вона ніколи не була, пересувалась самостійно з палицею, сама себе обслуговувала, про допомогу нікого не просила. ОСОБА_2 сам хворів на той час, тому на думку свідка він робив для матері те, що міг, як син, у значній мірі завдячуючи своїй дружині. ОСОБА_4 отримувала мінімальну пенсію, але вирощувала овочі у себе в саду, гриби збирала, консервувала і продавала городину на ринку. Чоловік її заробляв небагато, але на скрутне матеріальне становище вона ніколи не скаржилась.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що разом працював з ОСОБА_2 і на його прохання приблизно весною або літом 2016 року, свідок точно не пам`ятає, возив матыр ОСОБА_2 до поліклініки вагонного заводу, що у м. Кам`янське, для перев`язок після операції. Відповідач просив його відвезти матір, так як у той час у нього була хвора спина і він не міг сісти за кермо. ОСОБА_4 не скаржилась ні на сина, ні на доньку; здавала в оренду свій гараж, а її чоловік - власну квартиру, також приторговувала на стихійному ринку консервованими овочами, бачив її під час торгівлі вже після візитів до лікарні, вона погано, але самостійно пересувалась, бачив її на ринку влітку 2016 року. Коли привозив до поліклініки, вона сама піднімалась сходами, хоча стан був хворобливий, на думку свідка її стосунки із сином були нормальними, вона охоче спілкувалась, багато розповідала про родину, але скарг не висловлювала.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні повідомив, що раніше працював разом з відповідачем і на його прохання на автомобілі відповідача відвозив його матір до поліклініки та до лікарні у 2016 році; сам же ОСОБА_2 на той час хворів, мав проблеми зі спиною і не міг керувати авто; самого відповідача через це теж возив до лікарні; також позичав ОСОБА_2 гроші, в тому числі через похорони його родичів, борги той завжди віддавав.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні повідомила, що познайомилась з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у 2007 році у їх приятельки ОСОБА_18, у якої є дача у с. Олексіївка Криничанського району, де мешкає і свідок по сусідству з ОСОБА_18; знала, що ОСОБА_4 хвора на діабет, у 2016 році відвідувала її у 7-ій лікарні разом із ОСОБА_18 При цьому зустрічали там і ОСОБА_4 з дружиною. Бували і вдома у неї, ОСОБА_4 не виглядала пригніченою після першої операції на пальці ноги, вона любила збирати гриби, консервувала їх та продавала, як і іншу городину; син вже після першої операції возив її у ліс за грибами, а після другої вона пересувалась з палицями; свідок була на похоронах доньки ОСОБА_4, син дав матері одну тисячу гривень, якісь гроші давав і племіннику, але шкодував, що мало, так як не працює; після похорон доньки були в гостях у ОСОБА_4, вона плакала, пересувалась квартирою, спираючись на ходунки, дуже горювала за донькою; незадовго до цих подій ОСОБА_4 лікувала свого чоловіка, позивача у справі, від алкоголізму.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності від 07.08.1995 року (л.с.17) квартира загальною площею 54, 1 кв.м по вул. Матросова, 72-50 у м. Дніпродзержинську належить ОСОБА_4 на правівласності; згідно свідоцтва про одруження позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 22.06.2001 року, актовий запис № 128 вчинено відділом РАЦС Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська (л.с.11). ОСОБА_4 померла 21.09.2016 року у віці 68 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, актовий запис № 832 від 22.09.2016 року (л.с.7), вчинено Баглійським районним у м. Дніпродзержинську відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідач у справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином спадкодавця ОСОБА_4, що не оспорюється сторонами.

Згідно копії витребуваної судом спадкової справи (л.с. 136-147) протягом встановленого ст. 1268 ЦК України терміну з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись її чоловік - ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 Відповідно до довідки з місця проживання разом зі спадкодавцем зареєстрований її внук ОСОБА_3 (л.с.147). Відповідно до спадкової справи заповіти відсутні.

Як видно з виписок з медичної картки ОСОБА_4 різних лікувальних закладів в період з 22.02.2016 року по 23.08.2016 року вона декілька разів була госпіталізована до лікарень з приводу діагнозу синдрому діабетичної ступні нейроішемічна форма з різними формами ускладнень та загострень хвороби і супутніми діагнозами, зокрема, цукровий діабет 2 типу (л.с.14-18). Так 22.02.2016 року було здійснено хірургічне втручання у хірургічному відділенні 7-ї Дніпродзержинської міської лікарні - розтин гнійника, в задовільному стані виписана з відділення; 09.06.2016 року - розтин гнійника, 01.07.2016 року етапна нефректомія 1 пальця правої стопи, виписана в задовільному стані, рана гоїться, динаміка позитивна. В період з 26.07.2016 року по 02.08.2016 року хвору було госпіталізовано до обласної лікарні імені Мечникова, де 27.07.2016 року виконано хірургічне втручання, пропонувалась ампутація частини кінцівки, від чого пацієнтка відмовилась і була виписана; 11.08.2016 року у ДП "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України" було проведено оперативне втручання з приводу ампутації правої стопи по Шапару; стан покращився, виписана для доліковування за місцем проживання.

З довідки головного лікаря Дніпродзержинської міської лікарні № 7 вбачається, що дійсно в період перебування у лікарні ОСОБА_4 доглядалась хвора чоловіком, ОСОБА_1, інших родичів персонал відділення не пам`ятає (л.с. 24). Згідно довідки з місця роботи позивача його середній заробіток за 2015- 2016 роки складав близько 2000 грн. на місяць (л.с.36). Згідно довідки середній заробіток дружини відповідача ОСОБА_17 за 2016 рік складав 1750 грн. (л.с.41), сам же відповідач ОСОБА_2 звільнений з 20.05.2016 рокуі не працював до березня 2017 року згідно копії його трудової книжки (л.с. 120-121).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст. ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців.

Згідно роз'яснень в п. 6 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_19 України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З огляду на медичні документи (виписки з історії хвороби ОСОБА_4В.) та покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, враховуючи характер захворювання ОСОБА_4 та вид хірургічного втручання, яке мало місце протягом семи місяців з лютого по серпень 2016 року неодноразово і виконувалось стосовно нижньої кінцівки, суд вважає доведеним належними доказами та встановленим факт періодичного знаходження спадкодавця протягом вказаного проміжку часу у безпорадному стані, тобто у стані, зумовленому тяжкою хворобою, коли вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, відповідно потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Зокрема, після втручання та виписки зі стаціонару додому рекомендувалось обмежити або і виключити самостійне пересування з використанням оперованої кінцівки, про що повідомив суду свідок ОСОБА_15, який є лікарем, котрий здійснював безпосередньо лікування ОСОБА_4 Відповідно з очевидністю виникали проблеми з самостійним придбанням продуктів харчування, предметів побуту, виконанням побутових завдань, амбулаторним відвідуванням лікарень. Суд також враховує, що у вказаний період хворіла та померла донька спадкодавця ОСОБА_5, що не могло не позначитись негативно на психологічному стані ОСОБА_4 з урахуванням віку та стану здоров`я останньої.

При цьому в судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 постійно проживав зі своєю дружиною ОСОБА_4 та доглядав за нею під час загострення її хвороби. Також під час судового розгляду встановлено, що відповідач, будучи сином спадкодавця надавав періодично допомогу своїй матері в частині відвідування лікувальних закладів амбулаторно, що підтвердили свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 Також не оспорювалось стороною позивача тих обставин, що відповідач виконував прохання матері щодо відвідування знахарок, поїздок до лісу, таким чином у певній мірі приділяв їй увагу, підтримуючи родинні стосунки, факт надання ним матеріальної допомоги у розмірі 1 тис. грн. підтверджували свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_21 Суд не вдається до оцінки розміру вказаної допомоги та її значимості, своєчасності для спадкодавця з урахуванням обставин справи, оскільки на переконання суду це не матиме об`єктивного характеру, так як містить емоційну складову у ставленні до даної обставини кожної зі сторін.

Виходячи з показів свідків, допитаних за клопотанням відповідача, ОСОБА_2 та члени його родини відвідували хвору ОСОБА_4 у 7-їй міській лікарні м. Кам`янське, що не свідчить про його цілковиту байдужість і усунення від проблем, пов`язаних з її станом та лікуванням. Ступінь його участі та допомоги спадкодавцеві кожна зі сторін оцінює суб`єктивно - позивач вважає таку участь незначною і не суттєвою, відповідач же наполягає на тому, що його участь була в межах його сил та можливостей. Оцінка цих обставин та стосунків між спадкодавцем і відповідачем з боку допитаних у справі свідків не має для суду доказового значення, оскільки сформована на підставі особистих уявлень свідків про стосунки у цій родині та стосунків самих свідків зі сторонами, що викликає сумнів у об`єктивності відповідних свідчень.

При цьому зазначена вище норма закону не передбачає часткового усунення від спадкування спадкоємця або обмеження його у праві на спадщину в залежності від активності або розміру надання допомоги спадкодавцеві.

Суд враховує, що на період хвороби спадкодавця відповідач хворів теж, хоча і не звертався за документальним підтвердженням непрацездатного стану, оскільки на той час вже офіційно не працював. Даний факт підтвердили свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_20, котрі відвозили ОСОБА_4 до лікарні на прохання відповідача в період його хвороби. Також судом враховано, що з травня 2016 року відповідач був звільнений і офіційно не працював.

Тому суд вважає, що позивачем не доведено шляхом надання допустимих доказів факту можливості надання відповідачем допомоги спадкодавцеві у більшому розмірі та (або) іншому вигляді, ніж її було надано, свідомого ухилення від її надання. Покази свідків щодо заяв ОСОБА_4 про наявність у нього високої заробітної плати чи іншого доходу суд оцінює критично, враховуючи відсутність будь-яких документальних підтверджень отримання ним таких доходів, посилання на їх джерело, місце роботи тощо; не можна виключати і неправдивість таких заяв, якщо вони і мали місце, мотиви їх могли бути різноманітними.

Крім того, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження і факт необхідності надання особистої допомоги спадкодавцеві саме з боку відповідача, у розмірі більшому, ніж вона була надана, в умовах спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем та надання відповідного догляду з його боку. Догляд під час перебування у лікувальних установах надається медичним персоналом, при цьому додаткова участь близьких хворому осіб не виключається, але й не може вважатись вирішальною та обов'язковою у такому випадку. Доказів обов'язковості такого догляду, його важливості для процесу лікування, як і доказів здатності відповідача надавати такий догляд стороною позивача під час судового розгляду не надано.

Покази свідків щодо наявності бажання спадкоємця залишити заповіт на випадок смерті з метою позбавити відповідача права на спадщину суд не приймає до уваги, окільки позивач не посилається на ч.2 ст. 1224 ЦК України як на підставу позову.

Відповідно, аналізуючи обставини справи та виходячи з ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що протягом судового розгляду встановлено факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, однак не встановлено ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, як і потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача.

Таким чином підстави для усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті його матері ОСОБА_4 відсутні, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача ОСОБА_1

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1223, 1261-1265, ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10-13, 76-78, 81, 258-261, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення від права спадкування за законом, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, тому зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 25 травня 2018 року.

Головуючий у справі ОСОБА_22