П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 359/8899/16-ц

Провадження № 14-135цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А.,

Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження заяву Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Стадне» про перегляд ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області (суддя Борець Є.О.) від 18 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області (судді Березовенко Р. В., Олійник В. І., Мельник Я. С.) від 17 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (судді Фаловська І. М., Карпенко С. О., Кафідова О. В.) від 24 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Стадне» до Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія», Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія-Плюс» про визнання недійсними договорів, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення опор ліній електропередач та припинення постачання електричної енергії і

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року Обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Стадне» (далі − ОК «СТ «Стадне») звернувся з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» (далі − ОК «СК «Вікторія»), Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія-плюс» (далі - ОК «СК «Вікторія-плюс»), у якому просив суд: визнати недійсним договір про користування електричною енергією від 24 лютого 2014 року, укладений між ОК «СК «Вікторія» та ОК «СК «Вікторія-плюс»; визнати недійсним договір про спільну діяльність від 25 лютого 2014 року, укладений між ОК «СК «Вікторія» та ОК «СК «Вікторія-плюс»; зобов'язати ОК «СК «Вікторія-плюс» усунути перешкоди у здійсненні права користування ОК «СТ «Стадне» земельною ділянкою з кадастровим номером :04:007:3003, площею 19,3932 га в Бориспільському районі Київської області шляхом знесення самовільно встановлених 43 опор ліній електропередач; зобов'язати ОК «СК «Вікторія» усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом припинення постачання електричної енергії на земельну ділянку, яка належить ОК «СТ «Стадне» на підставі договору оренди; судові витрати стягнути з відповідачів.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОК «СТ «Стадне». Роз'яснено позивачу право пред'явити цей позов у порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спірні правовідносини виникли між юридичними особами та з їх господарської діяльності, тому позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року касаційну скаргу ОК «СТ «Стадне» відхилено, судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

13 вересня 2017 року ОК «СТ «Стадне» звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення з підстав, передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на постанову Вищого господарського суду України від 12 січня 2017 року у справі № 910/11663/16 і постанову Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 3-158гс16.

Ухвалою Верховного Суду України від 28 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції, надіслано копії цієї ухвали та заяви особам, які беруть участь у справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, у зв'язку із чим заяву передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (підпункт 1 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу).

13 лютого 2018 року зазначену справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який ухвалою від 16 березня 2018 року справу призначив до розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 360І ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення із заявою) якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 28 березня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки ОК «СТ «Стадне» на обґрунтування заяви про перегляд з підстав, передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень), додав копію постанови Вищого господарського суду України від 12 січня 2017 року у справі № 910/11663/16, тому ця заява згідно з правилами, що діяли на час її подання, повинна була розглядатися на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного, зазначені рішення у справі підлягають перегляду Великою Палатою Верховного Суду за правилами, що діяли до набрання чинності Законом № 2147-VIII.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 19 квітня 2018 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві ОК «СТ «Стадне» доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах: є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що всі сторони є юридичними особами, спір між ними виник з їх господарської діяльності, а тому відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; в редакції чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі) такий спір підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Разом з тим у наданій для порівняння постанові від 30 березня 2016 року у справі №3-158гс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що право звернення до господарського суду з позовом мають юридичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність, пов'язану з отриманням прибутку.

В ухвалі Вищого господарського суду України від 12 січня 2017 року суд касаційної інстанції, залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції про припинення провадження у справі, керувався тим, що право на звернення до господарського суду з позовом мають юридичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність, пов'язану з отриманням прибутку, тоді як Торгово-промислова палата України не є прибутковою організацією, оскільки не здійснює комерційної діяльності, крім того між сторонами відсутні господарські правовідносини.

Викладене свідчить про те, що існує неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статті 1 ГПК України (в редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі).

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначеної норми процесуального права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верхового Суду виходить з такого.

Відповідно до статті 1 ГПК України (в редакції чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України в редакції Закону № 2147-VIII, яка є чинною на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частин першої - третьої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підприємства, установи, організації, які є суб'єктами некомерційної господарської діяльності, відповідно до частини першої статті 1 ГПК України (у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі) мають право звертатися до господарського суду.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 904/2796/17 (провадження №12-26гс18), якою Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 915/175/15 (провадження № 3-158гс16).

Законом України від 10 липня 2003 року № 1087-IV «Про кооперацію» (далі - Закон № 1087-IV ) визначено, що кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (абзац третій частини першої статті 2).

За змістом абзацу п'ятого частини першої статті 2 Закону № 1087-IV обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Частиною п'ятою статті 23 Закону № 1087-IV встановлено, що виробничі кооперативи провадять господарську діяльність з метою одержання прибутку. Інші кооперативи надають послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку.

Отже, позивач - ОК «СТ «Стадне», який є юридичною особою та суб'єктом господарювання, має право на звернення до господарського суду з позовом незалежно від того, здійснює він комерційну чи некомерційну господарську діяльність.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII).

Відповідно до пунктів 1, 6 статті 12 ГПК України (в редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі) господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів, інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства, зазначивши, що такий спір підлягає розгляду за правилами господарського провадження з огляду на те, що сторони спірних правовідносин є юридичними особами, а спір між ними виник з їх господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 360-5 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень) суд відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

З урахуванням зазначеного немає підстав для задоволення заяви ОК «СТ «Стадне» про перегляд ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року.

Керуючись підпунктами 1 та 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII), пунктами 2, 4 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 3603, частиною першою статті 3605 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання заяви про перегляд судових рішень), Велика Палата Верхового Суду

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Стадне» про перегляд ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська
В. С. Князєв