22.11.2018 Справа № 363/3234/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Ковшун А.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в підготовчому засіданні м. Вишгороді загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вони перебувають у шлюбі з 19 грудня 1981 року. Подружнє життя не склалось, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та різних поглядів на спільне життя, ведення господарства. У 2016 році відповідач створив іншу сім'ю та переїхав до іншого місця проживання. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено.

Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2

27 вересня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та прийнято до свого провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, строк для примирення не потрібен.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просить їх задовольнити, строк для примирення не потрібен.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України.

Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення.

Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України.

Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Сторони перебувають у шлюбі з 19 грудня 1981 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, видане Мар'янівською сільською радою Старобешівського району Донецької області, актовий запис № 27.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4, видане виконкомом Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 4.

Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. На даний момент відповідач має іншу сім'ю.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стало неможливими, оскільки суперечить інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору.

Керуючись статтями 104, 112 СК України, статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 19 грудня 1981 року, Мар'янівською сільською радою Старобешівського району Донецької області, актовий запис № 27 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, 07350, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Д. Рудюк