Головуючий у І інстанції Гуменюк А.І.
Провадження № 22-ц/824/297/18 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенніКиївського апеляційного суду справу за апеляційними скаргамиОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 28 листопада 2016року у справі за позовомОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про зобов'язання вчинити дії, стягнення процентів за користування коштами та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» нарахувати проценти на суму 349 930,62 дол. США, несвоєчасно повернуту по договору від 29.04.2013 року про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунку від 21.11.2011 року за періодз 23.05.2014 року до 01.02.2015 року (включно) в сумі 11 001,24 дол. США та видати вищезазначену суму грошових коштів в повному обсязі однією сумою через касу банку; стягнути з відповідача 3% річних в сумі 7 334,16 дол. США за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання щодо повернення суми депозиту - 349 930,62 дол. США, за період з 23.05.2014 року до 01.02.2015 року (включно) в іноземній валюті (доларах США) в повному обсязі однією сумою через касу банку, а також стягнути з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4 665,16 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.05.2013 року між ним, ОСОБА_2, та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», був укладений Договір № 263/37/425628 про відкриття Депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування, згідно умов якого банк прийняв від позивача на депозитний рахунок 325 000 дол. США під 7,65% річних, термін повернення вкладу - 15 травня 2014 року.

15 травня 2014 року ОСОБА_2, як вкладнику, в зв'язку із спливом строку розміщення вкладу по договору, підлягала поверненню сума вкладу в розмірі 325 000 дол. США, а також сума процентів, нарахованих за весь строк розміщення вкладу.

Бажаючи отримати 15 травня 2014 року всі належні йому кошти в повному обсязі через касу відділення в м. Полтава, ОСОБА_2 своєчасно повідомив про це відповідача заявою від 05 травня 2014 року.

15 травня 2014 року сума депозиту 325 000 дол. США та нарахованих процентів 24 930,62 дол. США банком зарахована на поточний рахунок ОСОБА_2 та відповідно до його заяви повинна була бути видана йому в повному обсязі готівкою в іноземній валюті через касу банку. Однак, 15 травня 2014 року замість видачі коштів при зверненні до відповідача у відділенні №3 в м. Полтава позивачу було вручено відповідь на його заяву від 12 травня 2014 року №70/7/63-4, згідно якої відповідач відмовив позивачу у видачі всіх належних йому коштів, обмеживши видачу еквівалентом 15 000 грн. на добу, з посиланням на постанову Правління Національного банку України №245 від 29.04.2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операцій».

Оскільки вищенаведені дії банку повністю суперечили положенням діючого законодавства та порушували права позивача, останній в травні 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати відмову банку в поверненні йому готівкових коштів в іноземній валюті (доларах США) в сумі 349 930,62 дол. США незаконною та зобов'язати банк видати ОСОБА_2 з його поточного рахунку готівкою, одноразовою операцією через касу банку відповідно до договору від 13.05.2013 року про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування, договору від 29.04.2013 року про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунку від 21.11.2011 року у валюті, в якій укладено договір від 13.05.2013 року та договір від 29.04.2013 року, суму вкладу і нарахованих відсотків в розмірі 349 930,62 дол. США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про стягнення коштів задоволено частково: зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати ОСОБА_2 з поточного рахунку № НОМЕР_1 готівкою суму вкладу і нарахованих відсотків в розмірі 349 930 дол. США 62 центи, що еквівалентно 4 531 601 грн. 53 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 03.11.2014 року у порядку, встановленому законодавством України та нормативно-правовими актами. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та вирішено виключити з резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року посилання на те, що стягнення суми вкладу і нарахованих відсотків становить еквівалент 4 531 601 грн. 53 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 03 листопада 2014 року у порядку, встановленому законодавством України та нормативно-правовими актами. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вищевказані кошти в сумі 349 930 дол. США 62 центи видані ОСОБА_2банком02 лютого 2015 року в рамках добровільного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 січня 2015 року, винесеної державним виконавцем на виконання вищевказаних судових рішень.

Таким чином, вклад, який мав бути повернутий позивачу 23.05.2014 року, фактично був повернутий йому банком лише 02.02.2015 року, при цьому за весь цей час проценти за користування коштами банком не нараховувались, тобто банк весь цей час безкоштовно користувався коштами ОСОБА_2 З такими діями банку ОСОБА_2 не погоджується, в зв'язку з чим просив суд стягнути з банку на свою користь проценти за час користування банком коштами в розмірі 349 930,62 дол. США, що знаходились на поточному рахунку позивача, за період з 23.05.2014 року по 01.02.2015 року в розмірі 11 001 дол. США 24 центи.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 7 334 дол. США 16 центів за прострочення виконання грошового зобов'язанняна підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

В ході судового розгляду справи позивачем було надіслано на адресу суду заяву від 16 листопада 2016 року про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог), в якій позивач вніс зміни до позовних вимог, зазначених у позовній заяві, зокрема, просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованих процентів на суму 349 930 дол. США 62 центи, несвоєчасно повернуту згідно Договору від 29 квітня 2013 року № 2620/37/421050 про відкриття Вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування та Договору банківського мультивалютного рахунку від 21 листопада 2011 року за період з 23 травня 2014 року до 01 лютого 2015 року (включно) в розмірі 11 001 дол. США 24 центи, зменшену на суму утриманих податків згідно діючого законодавства України, в іноземній валюті (доларах США) в повному обсязі однією сумою через касу Банку. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 7 334 дол. США 16 центів за прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач ОСОБА_2 залишив без змін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на користь ОСОБА_2 проценти за користування коштами у розмірі 11 001 дол. США 24 центи та судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 4 665 грн. 16 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції неповністю дослідив обставини справи та неправильно застосував норми діючого законодавства, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні його вимоги щодо стягнення з ПАТ «Сбербанк» трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 7 334,16 дол. США, а тому просив апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його вимоги про стягнення вищевказаної суми та ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач по справі ПАТ «Сбербанк» також не погодився із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на те, що дане рішення є несправедливим та незаконним, оскільки винесено без дослідження належним чином фактичних обставин справи, судом не надано належної оцінки відсутності вини банку у виплаті коштів, не застосовано норми, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, в зв'язку з чим відповідач просив в апеляційній скарзі скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Сбербанк» відмовити повністю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу довірителя підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав. Апеляційну скаргу ПАТ «Сбербанк» просила залишити без задоволення, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною.

Представник ПАТ «Сбербанк» в апеляційному суді підтримала апеляційну скаргу банку та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг із скасуванням рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», був укладений Договір № 263/37/425628 про відкриття Депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування, згідно умов якого банк прийняв від позивача на депозитний рахунок 325 000 дол. США під 7,65% річних, термін повернення вкладу - 15 травня 2014 року.

Бажаючи отримати 15 травня 2014 року всі належні йому кошти в повному обсязі через касу відділення в м. Полтава, ОСОБА_2 повідомив про це відповідача.

15 травня 2014 року сума депозиту в розмірі 325 000 дол. США та нарахованих процентів в розмірі 24 930,62 дол. США банком зараховані на поточний рахунок ОСОБА_2, однак у видачі всіх належних йому коштів банком було відмовлено з посиланням на постанову Правління Національного банку України №245 від 29.04.2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операцій», яка обмежувала видачу готівки сумою, еквівалентною 15 000 грн. на добу.

Оскільки вищенаведені дії банку суперечили положенням діючого законодавства та порушували права позивача, останній в травні 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати відмову банку в поверненні йому готівкових коштів в іноземній валюті (доларах США) в сумі 349 930,62 дол. США незаконною та зобов'язати банк видати ОСОБА_2 з його поточного рахунку готівкою, одноразовою операцією через касу банку відповідно до договору від 13.05.2013 року про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування, договору від 29.04.2013 року про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунку від 21.11.2011 року у валюті, в якій укладено договір від 13.05.2013 року та договір від 29.04.2013 року, суму вкладу і нарахованих відсотків в розмірі 349 930,62 дол. США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про стягнення коштів задоволено частково: зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати ОСОБА_2 з поточного рахунку № НОМЕР_1 готівкою суму вкладу і нарахованих відсотків в розмірі 349 930 дол. США 62 центи, що еквівалентно 4 531 601 грн. 53 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 03.11.2014 року у порядку, встановленому законодавством України та нормативно-правовими актами (а.с.8-12).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 рокучастково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 тавирішено виключити з резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року посилання на те, що стягнення суми вкладу і нарахованих відсотків становить еквівалент 4 531 601 грн. 53 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 03 листопада 2014 року у порядку, встановленому законодавством України та нормативно-правовими актами. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.13-15).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишено без змін (а.с.16-17).

Належні позивачу грошові кошти в розмірі 349 930 дол. США 62 центи видані ОСОБА_2 банком 02 лютого 2015 року (а.с.19) в рамках добровільного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 січня 2015 року (а.с.18), винесеної державним виконавцем на виконання вищевказаних судових рішень.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування грошовими коштами, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цієї вимоги, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За змістом частин 1 та 5 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії договору, укладеного між сторонами, закінчився 15 травня 2014 року, в зв'язку з чим відповідно до умов Договору депозиту сума вкладу в розмірі 325 000 дол. США та нарахованих процентів в розмірі 24 930,62 дол. США, а разом - 349 930,62 дол. США, була повернута банком позивачу шляхом перерахування коштів на поточний рахунок останнього, тобто кошти в розмірі 349 930,62 дол. США були вчасно перераховані банком з вкладного на поточний рахунок 20 травня 2014 року на вимогу клієнта, що свідчить про дотримання банком передбаченого договором вкладного рахунку порядку повернення вкладу.

Вищенаведені дії банку відповідають і п.п. 3.3.3.5. п. 3.3. підрозділу 3 розділу ІІ Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» №37 від 16.01.2012 року, відповідно до якого повернення вкладу здійснюється банком у безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих за користування вкладом процентів на поточний рахунок в день настання терміну повернення вкладу або в день дострокового повернення вкладу за ініціативою клієнта. Днем повернення вкладу вважається день списання коштів з депозитного рахунку. При цьому вклад та проценти за ним зберігаються банком на поточному рахунку до моменту їх витребування клієнтом. Після повернення вкладу депозитний рахунок закривається в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що строк дії договору закінчився 15 травня 2014 року, і вклад разом з процентами був повернутий ОСОБА_2 20 травня 2014 року згідно Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» та умов укладеного між сторонами договору шляхом перерахування коштів з депозитного на поточний рахунок позивача, висновок суду про задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ «Сбербанк» процентів за користування коштами, нарахованих згідно умов договору, за період з 23 травня 2014 року по 02 лютого 2015 року, тобто після закінчення терміну дії договору, порушує норми матеріального права, на що суд першої інстанції уваги не звернув, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 7 334 дол. США 16 центів судом першої інстанції залишена без задоволення по суті правильно, однак колегія суддів не погоджується з підставами для відмови у задоволенні цієї вимоги, що вбачається з наступного.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 7 334 дол. США 16 центів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у рішенні зазначив, що ця сума визначена в іноземній валюті, що суперечить діючому законодавству.

Разом з тим, такі висновки суду не відповідають самій нормі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання і жодних обмежень з приводу визначення 3% річних у національній чи іноземній валюті не містить.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З проаналізованих вище Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» №37 від 16.01.2012 року та згідно умов укладеного між сторонами договору вбачається, що ПАТ «Сбербанк» виконання грошового зобов'язання не прострочив, оскільки у визначений договором строк та порядку, після спливу терміну дії договору, виконуючи вимогу клієнта ОСОБА_2, списав належну йому суму депозиту та нарахованих відсотків з депозитного на поточний рахунок позивача, що є днем повернення вкладу.

При цьому обґрунтованими є і посилання банку на те, що видати позивачу всі належні йому кошти готівкою з поточного рахунку відповідач не міг в силу обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України за №245 від 29.04.2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операцій», якою було обмежено видачу готівки сумою, еквівалентною 15 000 грн. на добу, оскільки відповідно до ч.2 ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Відповідно до статті 56 Закону України «Про Національний Банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Оскільки, постанови Національного Банку України є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб, то вина відповідача щодо невиконання свого зобов'язання по поверненню коштів у повному обсязі у готівковій валюті з поточного рахунку позивача на його вимогу не є доведеною, в зв'язку із чим, на думку колегії, відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язання з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, виключається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права як в частині задоволення позову, так і в частині відмови у задоволенні, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про зобов'язання вчинити дії, стягнення процентів за користування коштами та трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: