Єдиний унікальний номер № 616/299/18
Провадження № 2/616/192/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» листопада 2018 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі: головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря

судового засідання ШЕГДА В.М.,

справа № 616/299/18

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 05 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 18. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування позову позивач зазначила, що 05 липня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 18. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4. Через короткий строк після укладення шлюбу між сторонами почала виявлятись психологічна несумісність, через що постійно виникали сварки. Відносини постійно погіршувались та зводились нанівець. З цих причин у серпні 2016 року позивач та відповідач почали жити окремо і фактично припинили шлюбні відносини. На даний час сторони спільного господарства не ведуть. Примирення між сторонами неможливе. Також вказує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання їх спільної дитини. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У зв'язку з викладеними обставинами ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб із відповідачем та стягнути аліменти на утримання дитини.

Позивач ОСОБА_2 про час та місце розгляду даної справи була повідомлена належним чином. На адресу суду надана заява в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с.34).

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче засідання не з'явився, про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, судову повістку отримав 06.11.2018 р (а.с.42). На адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Також в даній заяві зазначається про повне визнання позову, не заперечував щодо прийняти рішення у підготовчому судовому засіданні(а.с.44).

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 липня 2008 року уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 18 (а.с.08).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.09).

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб існує лише формально. Позивач та відповідач в своїх заявах підтримали позовні вимоги та просили шлюб розірвати, зазначивши, що примирення між ними не відбулось та вони не мають наміру зберігати шлюб. В зв'язку з цим суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін і впливати на їх психоемоційний стан, а тому шлюб слід розірвати.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь -яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

За ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідач в наданій до суду заяві визнав позовні вимоги позивача та просив шлюб розірвати.

За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому, згідно із ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає розірванню.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище чоловіка - «ОСОБА_2».

Позовна вимога ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів також підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язок батьків утримувати свою дитину встановлений державою на законодавчому рівні, а саме: ст.180 СК України.

Відповідно до вказаної правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, та незалежним від віку останніх.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 липня 2008 року уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 18 (а.с.08).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с.09). Батьком даної дитини в свідоцтві про її народження записаний відповідач ОСОБА_3

Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні і це підтверджується довідкою, виданою головою Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 11 квітня 2018 року за вихід. № 894 (а.с.10).

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, передбачений ст.180 СК України. При винесені рішення суд враховує обставини, вказані в ст.182 СК України і визначає їх розмір, відповідно до вимог ст.183 СК України, як цього вимагає позивач.

Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи викладене та той факт, що відповідач є працездатною особою та водночас визнав позов суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає до задоволення в повному обсязі.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

При таких обставинах, згідно з ст.ст.180,181 СК України, суд вважає необхідним стягнути із ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із 11 квітня 2018 року і до досягнення дитиною віку повноліття.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч.2 ст.133, ч.ч.1,2,6 ст.141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача.

Керуючись ст.ст. 24, 104, 105, 110, 180-182 СК України, ст.ст. 12, 13, 200, 259, 263, 264-265 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 05 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 18 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «ОСОБА_2».

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із 11 квітня 2018 року і до досягнення дитиною віку повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 704 грн 80 к. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Харків, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Великобурлуцьким РС ГУДМС України в Харківській області, реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Великобурлуцьким РВ УМВС в Харківській області 17 лютого 1999, реєстраційний номер картки платника податків - НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ