Справа № 139/108/18 Провадження № 2/139/46/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Пилипчук В.П.,

розглянувши у підготовчому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17 вересня 2012 року. Відповідно до умов Угоди позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 15 577 гривень 71 копійка у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 17 вересня 2015 року. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконала. Станом на 26 грудня 2017 року у ОСОБА_1 утворилася перед Банком заборгованість на загальну суму 23 952 гривні 50 копійок, в тому числі: 7 414 гривень 91 копійка заборгованість за кредитом, 4 502 гривні 14 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 9 773 гривні 83 копійки заборгованість за пенею та комісією, 2 261 гривня 62 копійки штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Користуючись своїм правом на дострокове повернення кредиту, Банк 12 лютого 2018 року звернувся до суду з відповідним позовом і просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 23 952 гривні 50 копійокта судові витрати у розмірі 1 762 гривні.

Ухвалою судді від 23 лютого 2018 року (а.с. 45) справу призначено до розгляду у підготовче засідання.

Представник позивача (а.с. 33) у судове засідання не зявилася, у п. 3 позовної вимоги та клопотанні доданому до матеріалів справи (а.с. 39), просила розглядати справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні визнала позовну вимогу.

Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Суду відповідач пояснила: у 2007 році вона взяла у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 3 тисячі гривень на відкриття свого маленького бізнесу, а потім їй видали ще 4 тисячі гривень. У 2011-2012 роках її чоловік залишився без роботи, вона вимушена була закрити свій магазин і з цих причин не змогла погашати кредит. У вересні 2012 року вона з Банком уклала угоду про реструктуризацію боргу. Однак, у неї зявилася третя дитина, чоловік ніде не хотів працювати, аліменти на дітей не платив, а тому вона не змогла належно виконувати свої зобовязання за реструктуризованими зобовязаннями. Визнає, що має борг по тілу кредиту та відсотках, а до пені та штрафу просить застосувати позовну давність (а.с. 48).

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17 вересня 2012 року (а.с. 7), яка була укладена на основі особистого бажання ОСОБА_1 з метою створення вигідних умов для виконання нею зобовязань за кредитним договором від 17 грудня 2007 року (а.с. 6).

Предметом договору є кредит в сумі 15577 гривень 71 копійка, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік (1,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач зобовязувалася погашати заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця платежем у сумі 565 гривень 16 копійок та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 30 вересня 2015 року.

Невідємною частиною Договору є Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 8 - 31).

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що відповідач позичальник ОСОБА_1 своєчасно не надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості і не виконувала належним чином п. 2.1 Генеральної угоди щодо щомісячного внесення на кредитну картку визначеної Банком суми коштів. Зокрема, останнє погашення за кредитом відповідач здійснила 20 травня 2015 року. Таку обставину в підготовчому засіданні ствердила і сама відповідач.

Цим розрахунком (а.с. 4-5) доведено, що ОСОБА_1 має перед Банком заборгованості за тілом кредиту в сумі 7414 гривень 91 копійка і по процентах за користування кредитом в сумі 4502 гривні 14 копійок. Відповідач визнала позов у цій частині, а тому він підлягає до беззаперечного задоволення.

Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення.

Позивач за прострочення виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором від 17 вересня 2012 року, як санкцію, просив стягнути заборгованість по пені та комісії в сумі 9 773 гривні 83 копійки, а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 2261 гривня 62 копійки.

В день підготовчого засідання ОСОБА_1 подала до канцелярії суду заяву про застосування позовної давності до вимоги про стягнення штрафу і пені (а.с. 48).

Суд, вважає клопотання відповідача таким, що не підлягає до задоволення, а вимога позивача про стягнення пені, комісії і штрафу підлягає до часткового задоволенняз огляду на наступне:

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Заявивши у позові вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 9773,83 гривні (а.с. 3), позивач у розрахунку заборгованості (а.с. 5) визначив цю суму як комісія, а заборгованості окремо по пені не наведено і не обґрунтовано цю вимогу. Від так, суд не має належних та допустимих доказів, які б стверджували про заборгованість відповідача перед Банком за пенею.

Порядок нарахування комісії та її природа не визначені ні Генеральною угодою від 17 вересня 2012 року, а ні Умовами і Правилами взагалі. Однак, у розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 4-5) нараховано комісію. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача комісії задоволенню не підлягає.

Одночасно, пунктом 2.2 Генеральної угоди від 17 вересня 2012 року передбачено, що у випадку прострочення боржника, він сплачує Банку штраф у розмірі 2261 гривня 62 копійки.

У суді доведено, що ОСОБА_1 прострочила заборгованість за кредитом, а тому домовлений розмір штрафу підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати повязані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові - на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено мінімальний розмір судового збору за позов майнового характеру (1762 гривні) (а.с. 1). Суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги, зокрема, із заявлених 23952,50 гривень цим рішенням суд задовольнив вимогу лише на 14178 гривень 67 копійок, що складає 59 %. Тому з відповідача на користь позивача належить до стягнення 59% судових витрат у вигляді судового збору або 1039 гривень 58 копійок.

Керуючись Генеральною угодою від 17 вересня 2012 року, ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 615, 626, 628, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 259 263, 264, 265, 354, ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АВ № 275515, виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 18 грудня 2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО № 305299, рахунок (для погашення заборгованості та судових витрат) № 3111) суму заборгованості по кредиту станом на 26 грудня 2017 року в розмірі 14178 гривень 67 копійок, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту (7414,91 грн.), заборгованість по процентах за користування кредитом (4502,14 грн.) і штраф (2261,62 грн.), а також судові витрати в сумі 1039 гривень 58 копійок, а всього 15218 (пятнадцять тисяч двісті вісімнадцять) гривень 25 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Апеляційного суду Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ___________