АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Харків

справа № 643/12342/16-ц

провадження № 22-ц/790/233/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Кіся П.В.,

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності, за апеляційною скаргою Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі: Харківської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року (ухвалене суддею Майстренко О.М. приміщенні суду в м.Харкові),

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності

.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 05.05.2014 року був укладений договір про дольову участь у будівництві нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 Протягом 2014-2016 років, за вищезазначеною адресою було здійснено будівництво нежитлового приміщення підвалу. На теперішній час будівництво завершено, у зв'язку чим виникло питання щодо оформлення правовстановлюючих документів на даний об'єкт. Відповідач за весь час будівництва не виконав умови договору, тобто участі у будівництві житлового будинку не брав, чим порушив п.п. 2.2., 2.3. договору, та навіть не цікавився ходом виконання будівельних робіт. Незважаючи на невиконання умов договору, відповідач вважає, що він має бути співвласником нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 а саме на 25% нежитлової будівлі.

В зв'язку з цим просив розірвати договір від 05 травня 2014 року, про дольову участь у будівництві нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ним та ОСОБА_2

В судове засідання ні позивач, ні відповідач не з'явилися, справа розглянута у їх відсутності .

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Розірвано договір про дольову участь у будівництві нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, від 05.05.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_1, право власності на приміщення підвалу АДРЕСА_3

В апеляційній скарзі керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради просить рішення суду в частині визнання права власності на нерухоме майно скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити, посилаючисьна порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначав, що судом першої інстанції не з'ясовано правового статусу будинку по АДРЕСА_1, а також наявності у сторін спору визначених законом підстав і умов для здійснення нового будівництва або реконструкції існуючого підвального приміщення цього будинку.

Посилань на будь-які докази виникнення прав у позивача та (або) відповідача у встановленому законом порядку майнових прав (договорів про право користування земельною ділянкою або нерухомим майном з правом їх забудови або реконструкції, відповідних проектної та дозвільної документації, в тому числі декларацій про початок та завершення будівництва тощо), на підставі яких у 2014-2016 роках начебто здійснено будівництво чи реконструкцію спірного майна, судове рішення не містить.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.05.2014 року був укладений договір про дольову участь у будівництві нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно даного договору дольщик - ОСОБА_2, поручає основному дольщику - ОСОБА_1, укладати договори з підрядниками на будівництво об'єкта дольової власності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з пунктом 2.2 договору, дольщики приймають участь в виконанні загально будівельних робіт з будівництва об'єкта. Оплата проводиться шляхом передачі готівкою грошових коштів основному дольщику та оформлюється передача «Актом прийому - передачі грошових коштів».

Відповідно до пункту 2.3 договору, дольщик приймає дольову участь в розмірі 25%, а основний дольщик 75% від вартості будівництва.

Пункт 2.4 встановлює, що після завершення будівництва право власності на об'єкт будівництва розподілиться відповідно дольового внеску, а саме: дольщик - 25%, а основний дольщик - 75%.

Протягом 2014-2016 років, за вищезазначеною адресою було здійснено будівництво нежитлового приміщення.

Відповідач за весь час будівництва не виконав умови договору, тобто участі у будівництві нежитлової будівлі не брав, чим порушив п.п. 2.2., 2.3. договору.

Відповідно до пункту 3.6 договору, у разі невиконання дольщиком пунктів 2.2, 2.3 договору, основний дольщик має право розірвати даний договір, якщо дольщик не згоден розірвати договір, спір вирішується згідно діючого законодавства, за місцем знаходження основного дольщика.

Рішенням 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 р. №12/15, «Про Перейменування об'єктів топоніміки міста Харкова», АДРЕСА_1 було перейменовано АДРЕСА_1

Відповідно до технічного паспорта ФОП ОСОБА_3 на нежитлове приміщення підвалу АДРЕСА_1

На замовлення позивача виготовлено НТК «Енергор-Тайм» технічний висновок про стан будівельних конструкцій та можливість експлуатації нежитлового приміщення підвалу АДРЕСА_1

Згідно висновку вказане приміщення, його несучі та огороджувальні конструкції знаходяться в задовільному технічному стані ( стан конструкцій -ІІ) . Стан приміщення в цілому відповідає вимогам надійності та безпечності в експлуатації. Конструктивні елементи та планування обстеженого приміщення в цілому не протирічать будівельно-технічним та санітарно - гігієнічним вимогам.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль визначено як сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм державних стандартів і правил.

Державний архітектурно - будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Законом України від 09.04.2015 p. № 320 - У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно - будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» передано на місцевий рівень повноваження, пов'язані з наданням дозвільних документів на початок будівельних робіт та прийняття об'єктів в експлуатацію.

Так, відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положенням про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі положення про Інспекцію), затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15, повноваження щодо реалізації державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Харкова (в тому числі виконання дозвільних та реєстраційних функцій, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів) здійснює Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради. ЇЇ метою є забезпечення додержання на території міста Харкова містобудівного законодавства України та запобігання його порушенням.

Відповідно до п. 3.1.8 Положення про Інспекцію остання відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, бере участь у всіх господарських та цивільних судових справах однією із сторін, в яких є Харківська міська рада в якості сторони або третьої особи у спорах щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Таким чином, під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний проект.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначений статтями 29, 31 вищевказаного Закону, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 24, 30 цього Закону.

Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва (І-ІІІ) категорії до інженерних мереж та споруд без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (дозвільної документації) забороняється.

Наявність технічного висновку, виготовленого ТОВ «НТК Енерго-Тайм.» (ліцензія № 591993 від 12.10.2011 року), на якому ґрунтується рішення суду першої інстанції, не є достатньою підставою для визнання права власності на самочинне будівництво судом.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у справі була відсутня інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то визнання права власності на такий об'єкт нерухомого майна, суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно частини 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів №461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами, поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до 4-5 категорії складності здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі інспекцією сертифіката.

Таким чином, єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, є Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю.

Доказів того, що позивач звертався до певних органів з питань оформлення права власності на об'єкт самочинного будівництва матеріали справи не містять, проектна документація на самовільне будівництво відсутня, споруди в експлуатацію не введені.

З огляду на викладене, колегія судів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині визнання права власності і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Харківської місцевої прокуратури №4 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1212,64 гривні, сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі: Харківської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради- задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на приміщення підвалу АДРЕСА_3 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь Харківської місцевої прокуратури №4 в сумі 1212,64 гривні .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 березня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

П.В. Кісь