Справа № 735/981/17 Провадження № 22-ц/795/352/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Скрипка А. А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4, її представника адвоката

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на рішення Коропського районного суду Чернігівської області у складі судді Балаби О.А. від 17 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила поновити її на роботі на посаді соціального працівника територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Вимоги заявленого позову ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що з 21.02.2005 року вона працювала на посаді соціального працівника у Коропському територіальному центрі соціального обслуговування та надання соціальних послуг у відділенні організації надання адресної натуральної та грошової допомоги. Позивач вказувала, що 31.07.2017 року її було звільнено із займаної посади з порушенням вимог трудового законодавства, а саме, без дотримання вимог статті 43 КЗпП України та при звільненні була відсутня попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), і при цьому не враховано переважне право щодо залишення на роботі.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 17.01.2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді соціального працівника територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області. Судом стягнуто з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 13 125 грн. 33 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також з відповідача на користь позивача стягнуто 1 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 13 125 грн. 33 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким стягнути з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 123 грн. 54 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині є необґрунтованим, його судом ухвалено при неповному зясуванні обставин справи, що мають значення для її вирішення. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції при ухваленні рішення у оскаржуваній частині необґрунтовано не було прийнято до уваги тих обставин, що ОСОБА_4 29.08.2017 року було призначено допомогу по безробіттю, при цьому вона перебувала на обліку в Коропському районному центі зайнятості, і їй було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 9 801 грн. 12 коп. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував за даних обставин розяснення ч.2 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів №6 від 06.11.1992 року, відповідно до якого при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю, який працівник мав в цей час. Також доводи апеляційної скарги зазначають, що при ухваленні рішення у оскаржуваній частині судом першої інстанції також не було враховано тієї обставини, що позивачу відповідно до статті 44 КЗпП України було виплачено вихідну допомогу у розмірі 3 200 грн. 67 коп. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, мав становити: 13 125 грн. 33 коп. - 9 801 грн. 12 коп. - 3 200 грн. 67 коп. = 123 грн. 54 коп.

В іншій частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17.01.2017 року не оскаржується.

У судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 просили залишити без задоволення апеляційну скаргу у звязку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 17.01.2018 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції,- зміні. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне викласти перший, третій абзаци резолютивної частини рішення суду першої інстанції від 17.01.2018 року у наступній редакції:

Позов ОСОБА_4 до територіального центру соціального обслуговування Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задовольнити частково.

Стягнути з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 9 924 грн. (девять тисяч девятсот двадцять чотири) грн. 66 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій оскаржуваній частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17.01.2018 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач з 21.02.2005 року працювала в територіальному центрі соціального обслуговування одиноких непрацездатних громадян та інвалідів управління праці та соціального захисту населення Коропської райдержадміністрації на посаді соціального працівника (а.с.107-109).

Згідно протоколів №1 загальних зборів Коропської первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери від 01.10.2010 року та від 18.11.2013 року (а.с.33-34,73-75), позивача було обрано членом профкому.

Наказом №28 від 31.07.2017 року ОСОБА_4 було звільнено з посади соціального працівника II категорії відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги смт Короп з 31.07.2017 року у звязку зі скороченням штату працівників, за п.1 статті 40 КЗпП України (а.с.5).

Підставою для звільнення позивача стало розпорядження Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області №228 від 27.04.2017 року Про реорганізацію територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних допомог) та рішення Коропської селищної ради №432 від 30.05.2017 року Про створення територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської селищної ради.

28.04.2017 року директором територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської райдержадміністрації Чернігівської області було внесено подання голові профспілкового комітету про надання згоди на звільнення за скороченням штату, відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України, згідно якого підлягала скороченню посада позивача.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету № 5 від 04.05.2017 року, реорганізацію було визнано такою, що проводиться з отриманням всіх термінів, процедур та норм права.

Наказом територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області від 22.05.2017 року, згідно розпорядження Коропської райдержадміністрації №228 від 27.04.2017 року, було вирішено провести реорганізацію територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та попередити всіх працівників про скорочення у звязку із реорганізацією.

ОСОБА_4 була ознайомлена із наказом 29.05.2017 року.

З посиланням на фактичні обставини справи та на положення статей: 40,43,49-2 КЗпП України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивача було звільнено з роботи із порушенням вимог трудового законодавства, а саме, відповідачем не була отримана згода профспілкового комітету на звільнення позивача. Також, як зазначив суд першої інстанції у рішенні від 17.01.2018 року, відповідачем не надано суду доказів щодо визначення переважного права працівників, які мають право на залишення на роботі. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог заявленого позову у повному обсязі.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 17.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді соціального працівника територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області. Судом стягнуто з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 13 125 грн. 33 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також з відповідача на користь позивача стягнуто 1 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення суду першої інстанції від 17.01.2018 року оскаржується відповідачем в частині розміру стягнутого з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, в іншій частині рішення суду першої інстанції від 17.01.2018 року відповідачем не оскаржується.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 17.01.2018 року у оскаржуваній частині, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що після звільнення з роботи ОСОБА_4 перебувала на обліку в Коропському районному центрі зайнятості, і під час перебування на обліку їй була виплачена допомога по безробіттю в сумі 9 801 грн. 12 коп. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача 13 125 грн. 33 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, необґрунтовано не врахував розмір отриманої позивачем допомоги по безробіттю та не зменшив у звязку із цим розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.125), за час перебування на обліку в Коропському районному центрі зайнятості ОСОБА_4 була виплачена допомога по безробіттю за період з 02.09.2017 року по 08.01.2018 року в сумі 9 801 грн. 12 коп. Виходячи із приписів Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на суму отриманої позивачем допомоги по безробіттю. Оскільки відповідно до приписів ч.4 статті 35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. При цьому ч.1 статті 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття регламентує, що Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що розмір стягнутого з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму вихідної допомоги - 3 200 грн. 67 коп. (а.с.143,144), яка була виплачена позивачу при звільненні з роботи у звязку із скороченням штату працівників. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. При вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону, належним чином не зясував та не дав оцінки діям позивача, яка отримавши грошову допомогу у звязку зі звільненням згідно п.1 статті 40 КЗпП України, оскаржила своє звільнення з роботи, вважаючи його незаконним. За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки позивача судом першої інстанції поновлено на роботі, трудові відносини із позивачем продовжено, і за даних умов відпали підстави для отримання позивачем вихідної допомоги, яка виплачується при звільненні особи у звязку із скороченням штату працівників. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що стягненню з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 підлягає 9 924 грн. (девять тисяч девятсот двадцять чотири) грн. 66 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із наступного розрахунку. 13 125 грн. 33 коп. (розмір стягнутого судом першої інстанції з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу) - 3 200 грн. 67 коп. (розмір отриманої позивачем вихідної допомоги при звільненні) = 9 924 грн. 66 коп.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області підлягає частковому задоволенню. При цьому рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17.01.2018 року необхідно змінити, виклавши перший, третій абзаци його резолютивної частини в наступній редакції:

Позов ОСОБА_4 до територіального центру соціального обслуговування Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задовольнити частково.

Стягнути з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 9 924 грн. (девять тисяч девятсот двадцять чотири) грн. 66 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій оскаржуваній частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17.01.2018 року необхідно залишити без змін.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_4 згідно п.1 ч.1 статті 5 Закону України Про судовий збір звільнена від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне в порядку, визначеному ч.6 статті 141 ЦПК України, компенсувати за рахунок держави на користь відповідача 230 грн. 40 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.122). Розрахунок наступний: 960 грн. х 24% (задоволено апеляційним судом вимоги апеляційної скарги) = 230 грн.40 коп.

Керуючись статтею 44 КЗпП України, статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області задовольнити частково.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року змінити, виклавши перший, третій абзаци його резолютивної частини в наступній редакції:

Позов ОСОБА_4 до територіального центру соціального обслуговування Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задовольнити частково.

Стягнути з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 9 924 грн. (девять тисяч девятсот двадцять чотири) грн. 66 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави на користь територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області 230 (двісті тридцять) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 15.05.2018 року.

Головуючий:Судді: