Справа № 307/3068/17
Провадження № 2/307/396/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Фера В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою зареєстровано 18 лютого 1995 року. Від даного шлюбу вони мають двоє дітей, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка вже повнолітня та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на даний час проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Згодом виявилося, що вони з відповідачкою мають різні інтереси і погляди на життя. Відповідачка перестала поважати його як чоловіка, жодним чином не прислуховувалася до його думки при вирішенні питань спільного життя. За час їхнього спільного життя він постійно, починаючи з 1999 року, виїздив на сезонні роботи за межі України щоб належним чином утримувати сім'ю. Відповідачка постійно вимагала від нього більше грошей, які витрачала на розваги та непотрібні речі. Також відповідачка мала багато кредитних зобов'язань у різних банках, які він потім змушений був повертати. Такі відносини в сім'ї не сприяли їхньому нормальному спільному проживанню. Однак, на думу позивача, основною причиною розпаду сім'ї стала та обставина, що відповідачка зневажливо ставилася до сімейних цінностей, не займалася вихованням дітей, любила розгульний спосіб життя та, крім цього, була схильна до надмірного вживання алкогольних напоїв. Зазначені обставини призвели до фактичного розпаду їхньої сім'ї та припинення шлюбних відносин. На момент подачі позовної заяви вони з відповідачкою, починаючи з 2013 року, разом не проживають, оскільки вона покинула сім'ю, малолітню дитину та поїхала на заробітки у невідомому напрямку. У вересні 2016 року відповідачка приїхала додому на декілька днів на весілля їхньої старшої доньки, після чого знову поїхала у невідомому напрямку. На даний час вони з відповідачкою шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За час їхнього окремого проживання відповідачка не цікавиться його життям. Внаслідок цього, між ними зникли почуття взаємної любові та поваги. За таких обставин, подальше спільне життя з відповідачкою та збереження сім'ї вважає не можливим. Їхній шлюб носить виключно формальний характер та не сприяє існуванню нормальної сім'ї. Всі спроби налагодити сімейне життя, які ним вживалися, бажаних результатів не дали. Просить позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений.

Сторони тривалий час разом не проживають і не підтримують сімейних стосунків.

Позивач в судовому засіданні настоює на розірванні шлюбу та примирення не бажає.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що сторони разом не проживають чотири роки. Відповідачка взагалі за цей час не спілкувалася ні з чоловіком, ні з дітьми.

Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами існує тільки формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітніх дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено.

Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.104, 105, 110-112 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який зареєстровано 18 лютого 1995 року у виконавчому комітеті Бедевлянської сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, актовий запис №8, розірвати.

Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання неповнолітніх дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Біловарці, Тячівського району, Закарпатської області, України на користь ОСОБА_2 640 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 15.03.2018 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко