П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Самойленко Г.В.,

представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу № 243/10513/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні позовні вимоги: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року (суддя першої інстанції Мірошниченко Л.Є., повне судове рішення виготовлено 26 липня 2018 року), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його наступним.

05 березня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, відповідач ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-217130», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався зі швидкістю близько 50 км на годину по проїжджій частині автодороги по вулиці Добровольського з боку вулиці Барвінковської у місті Слов'янську Донецької області.

Проїжджаючи ділянку вказаної автодороги, в районі будинку № 7 по вулиці Добровольського, водій ОСОБА_3, діючи в порушення вимог пунктів 10.1, 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з передньою частиною автомобіля марки «Москвич-2140», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій автомобіля «Москвич-2140» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а пасажир цього автомобіля ОСОБА_7 від отриманих травм загинув на місті ДТП.

Позивач зазначила, що протиправними діями ОСОБА_3, наслідком яких стала смерть її батька ОСОБА_7, їй заподіяні глибокі моральні страждання. Внаслідок перенесеного стресу в неї погіршився стан здоров'я, з'явилося безсоння, дратівливість і запальність частини головної долі, яких раніше не було. Посилаючись на тісний емоціональний зв'язок з батьком, позивач вказала, що його смерть стала непоправною втратою. Вона стала розгубленою і до теперішнього часу знаходиться у депресивному стані, що негативно позначається у спілкуванні з іншими людьми. Вона не може, як раніше, займатися веденням домашнього господарства, трудовою діяльністю, що порушує звичайний спосіб життя і додає додаткові моральні страждання.

Заподіяну смертю батька моральну шкоду позивач оцінила у розмірі 450 000 грн., з яких 8 268 грн. просила стягнути зі страхової компанії - Приватного Акціонерного товариства «Київський страховий дім», що застрахувала цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_3, та 441 732 грн. - стягнути з відповідача ОСОБА_3, який є винним у заподіянні смерті ОСОБА_7

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 24 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, страховий компанії «Київський страховий дім», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні позовні вимоги: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 168 399 грн. та судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 1 871 грн.

Стягнуто зі страховій компанії на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 8 268 грн. та судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 92 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відмовлено.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм права, просив скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначив, що відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

На думку відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції при визначенні суми моральної шкоди, фактично не надав оцінки обставинам справи, які були встановлені в судовому засіданні, не зазначив, чому саме дійшов висновку про розмір відшкодування моральної шкоди.

Також ОСОБА_3 зазначив, що суд не врахував передачу у добровільному порядку ОСОБА_4 та її дочці ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» та інші учасники справи рішення суду не оскаржили.

29 вересня 2018 року позивач ОСОБА_2 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У відзиві вона зазначила, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, всі складові цивільно-правової відповідальності відповідача, наявність близьких родинних відносин між нею та загиблим ОСОБА_7

ОСОБА_2 також вказала, що при визначенні розміру морального відшкодування, суд врахував всі обставини справи. Кошти, які відповідач передав у добровільному порядку на користь сім'ї загиблого, а саме: ОСОБА_2, її матері - ОСОБА_4, та онуку загиблого - ОСОБА_5 були враховані судом при визначенні суми відшкодування (а.с. 213 - 215).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - адвокат ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, просила рішення суду змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача ОСОБА_3 до 50 000 грн.

Позивач ОСОБА_2, представник страхової компанії та треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні позовні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 226, 227, 229, 230).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено наступні неоспорені обставини.

Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2017 року суд визнав ОСОБА_3 винним в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_7, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, (а. 6-8).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині вирішення цивільних позовів. В решті вирок залишено без змін.

В цій частині призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 9 - 11).

Встановлено, що 05 березня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-217130», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався зі швидкістю близько 50 км на годину по проїжджій частині автодороги вулиці Добровольського з боку вулиці Барвінковської у місті Слов'янську Донецької області. Проїжджаючи ділянку вказаної автодороги, в районі будинку № 7 по вулиці Добровольського, водій ОСОБА_3, діючи в порушення вимог пунктів 10.1, 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з передньою частиною автомобіля марки «Москвич-2140», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6 Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Москвич-2140» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а пасажир цього автомобіля ОСОБА_7, який є батьком позивача ОСОБА_2, від отриманих травм загинув на місті ДТП.

28 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ПрАТ «Київський страховий дім» (страховик) уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик застрахував майнові інтереси третіх осіб, пов'язані з експлуатацією автомобіля марки «ВАЗ-217130-124-01ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1; про що свідчить поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6813755 (а.с. 92).

Позивач ОСОБА_2, яка доводиться ОСОБА_7 дочкою, 14 лютого 2017 року звернулась до страхової компанії «Київський страховий дім» (далі - СК «Київський страховий дім») з заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю ОСОБА_7, загиблого внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3 (а. 100-101, 102).

Заявою від 10 березня 2017 року ОСОБА_8 - батько відповідача ОСОБА_3 повідомив СК «Київський страховий дім» про дорожньо-транспортну подію, що може бути визнана страховою (а.с. 93).

Згідно копії розписки від 01 лютого 2017 року, ОСОБА_5, який є онуком загиблого ОСОБА_7, діючи в інтересах сім'ї, у тому числі, - ОСОБА_2 і ОСОБА_4, отримав в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_7, від ОСОБА_3 гроші в сумі 50 000 грн. Факт отримання грошей підтверджений розпискою за підписами ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 77).

Згідно копії розписки від 05 вересня 2017 року, ОСОБА_5, діючи в інтересах сім'ї, в тому числі, - ОСОБА_2 і ОСОБА_4, отримав в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_7, від ОСОБА_3 гроші в сумі 20 000 грн. Факт отримання грошей підтверджений розпискою за підписами ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (а.с. 76).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з обґрунтованості і доведеності позовних вимог, що підтверджені наявними доказами, та відповідають діючому законодавству.

При вирішенні справи суд посилався на норми Цивільного кодексу України і Законів України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють питання відшкодування моральної шкоди та виплату страхового відшкодування, відповідно до умов страхування в межах страхової суми.

Частково задовольняючи заявлений позов та стягуючи з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду, суд виходив з того, що позивач, дійсно зазнала страждань через смерть близької людини - її батька, який загинув на місці дорожньо-транспортної події внаслідок винних дій відповідача, який порушив Правила дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з зустрічним автомобілем, в якому потерпілий знаходився в якості пасажира, чим винний скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.286 КК України, за що був засуджений згідно вироку суду. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близької людини, у визначеному судом розмірі.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд неповністю врахував встановлені обставини справи, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку відшкодував сім'ї позивача моральну шкоду в сумі 70 000 грн.

Окрім цього, за рішенням суду першої інстанції зі страхової компанії на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто моральну шкоду в розмірі 8 268 грн., що складає ? частину від 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід задовольнити, оскільки доводи його апеляційної скарги щодо зменшення розміру стягнення моральної шкоди є обґрунтовані та відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, моральна шкода, завдана фізичній особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, безпосередньо винною особою, яка завдала шкоди.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У частині 1 та 2 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обов'язки виконуються в межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених вимог, суд виходив з того, що протиправними діями відповідача ОСОБА_3, з вини якого настала смерть ОСОБА_7, позивачу ОСОБА_2 були заподіяні душевні страждання, обумовлені смертю її батька. Заподіяна моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачу як страховою компанією, у вигляді страхової виплати, так і винною особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у зв'язку з недостатністю (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу суд виходив з того, що позивач відчула гострі емоційні переживання, пов'язані із загибеллю близької людини - її батька, що спричинило для неї емоційний стрес та негативні спогади пережитої трагедії.

Однак, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди є обґрунтовані, виходячи з наступного.

Так, при вирішенні справи, суд мав врахувати в повній мірі, що відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку передав кошти сім'ї загиблого на загальну уму 70 000 грн. (на 50 000 грн. та 20 0000 грн.) в якості компенсації за моральну шкоду, обумовлену смертю батька позивача.

На момент смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала окремо від загиблого.

З заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_7, до страховика звернулися дружина загиблого - ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_2 - позивач у справі.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в добровільному порядку двома платежами сплатив грошову суму в загальному розмірі 70 000 грн., що підтверджується розписками від 01 лютого 2017 року та 05 вересня 2017 року (а 76,77).

Суд виходив з рівності отриманих часток членами сім'є померлого, що сплачені відповідачем на відшкодування моральної шкоди, по 23 333 грн. кожному члену сім'ї.

За рішенням суду, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 стягнута грошова сума - 168 399 грн., що складає різницю між розміром моральної шкоди, встановленою судом (в 200 000 грн.), та сумою страхового відшкодування, визначеного судом в розмірі 8 268 грн., і 1/3 частини суми, виплаченою відповідачем ОСОБА_3 в добровільному порядку на користь позивача, що складає 23 333 грн.

Донецький апеляційний суд вважає, що розмір стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 на користь дочки загиблого - позивача ОСОБА_2 є завищеною та підлягає зменшенню до 70 000 грн., з урахуванням наступних обставин справи, встановлених апеляційний судом.

Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_2 за рахунок відповідача ОСОБА_3, суд першої неповністю врахував, що відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку передав кошти сім'ї загиблого на загальну суму 70 000 грн. (50 000 грн. та 20 0000 грн.) в якості компенсації за моральну шкоду, обумовлену смертю постраждалого ОСОБА_7

На момент смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_2 була зареєстрована за іншою адресою та проживала окремо від матері та її батька, який загинув в результаті ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_7 загинув внаслідок кримінального правопорушення, яке скоєно засудженим з необережності.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що при вирішенні справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 суму відшкодування моральної шкоди в завищеному розмірі, а тому апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 слід змінити, та стягнути з останнього на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 70 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2018 року змінити в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) моральну шкоду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складання.

Судді:

Повний текст постанови складений 23 листопада 2018 року.

Суддя Донецького

апеляційного суду М.С. Будулуца