Справа № 152/746/18
У Х В А Л А

29 травня 2018 року м. Шаргород

Справа №152/746/18

Провадження №2-о/152/33/18

Суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1,

розглянувши та перевіривши на відповідність вимогам ЦПК України заяву ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, про встановлення факту родинних відносин, з участю заінтересованої особи Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з означеною заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла 29.05.2017 року і до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Миру, 101, є його матірю, зсилаючись на те, що встановлення факту необхідне для оформлення спадщини.

Статтею 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом… Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України (ч.ч.1, 3 ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_5 проти Австрії» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру суддів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 та доданого до заяви паспорта заявника із витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №4812-1, місце проживання останнього зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3, 5).

Таким чином, заяву ОСОБА_2 подано до Шаргородського районного суду Вінницької області з порушенням правил підсудності.

Беручи до уваги вказану обставину, Шаргородський районний суд Вінницької області не може розглядати вказану справу, яка не віднесена до його підсудності в силу вимог ч.1 ст.316 ЦПК України, тобто не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої ст.6 Конвенції.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

Виходячи з вимог ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо судом буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст.32 ЦПК України).

Оскільки місце проживання заявника АДРЕСА_1 (а.с.3, 5), то справа належить до підсудності Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Керуючись ст.ст.2, 31, 32, 187, 316 ЦПК України,

ухвалив:

ОСОБА_5 Григоровича, в інтересах якого діє ОСОБА_3, про встановлення факту родинних відносин, з участю заінтересованої особи Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області передати на розгляд до іншого суду до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 29.05.2018 року.

Суддя: