Справа № 278/1241/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О. М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ТОВ ОТП Факторинг Україна, третя особа - ОСОБА_1, про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

Зазначив, що 15 лютого 2008 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого відповідно до статуту є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», у письмовій формі був укладений кредитний договір №ML-J01/020/2008 про надання кредиту в сумі 120000 доларів США строком до 15.02.2038 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-J01/020/2008 15 лютого 2008 року був укладений договір поруки № SR-J01/020/2008, згідно з яким ОСОБА_3 поручилась за виконання умов кредитного договору за ОСОБА_1. 24 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору, позивач свої зобов'язання виконав повністю, кредитні кошти отримані ОСОБА_1 в сумі 120000 доларів США. У звязку з тим, що ОСОБА_1 не було дотримано умов вказаного кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, позивачем на підставі п. 1.9 данного договору направлено вимогу щодо дострокового виконання зобовязань у повному обсязі. На листи - попередження та телефонні дзвінки відповідач не відреагував, ніяких кроків до сплати кредитних коштів не зробив; продовжує ухилятись від виконання зобов'язань по кредитному договору. Станом на 30.12.2016 р. заборгованість за кредитним договором складає 144799,52 долари США, що еквівалентно 3912613,35 грн по курсу НБУ станом на 10.01.2017 р.

У звязку з наведеним просить: стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором № ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року у загальному розмірі 144799,52 долари США, що еквівалентно 3912613,35 грн. по курсу НБУ станом на 10.01.2017 р.

Відповідачі в процесі розгляду справи подали заяви про застосування строку позовної давності. В обгрунтування заяви зауважили, що позивач приховав те, що 3 листопада 2009 року ЗАТ ОТП Банк надсилало ОСОБА_1 досудову вимогу погасити заборгованість за кредитним договором. Таким чином, предявивши вимогу про дострокове погашення заборгованості, кредитор змінив строк виконання зобовязання, у звязку з чим трирічний строк позовної давності закінчився 04 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 123-141).

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ ОТП Факторинг Україна, якою просить визнати її поруку за договором поруки № SR-J01/020/2008 від 15 лютого 2008 року, укладеним між нею та ЗАТ ОТП Банк, припиненою у звязку із закінченням шестимісячного строку для предявлення банком вимог до поручителя (т. 2 а.с. 3-9).

Представник відповідача за зустрічним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_3, оскільки враховуючи, що строк повернення кредиту є однією з основних умов кредитного договору, направлення досудової вимоги не свідчить про зміну умов договору (т. 2 а.с. 29-31).

У судове засідання зявився представник відповідача за первісним позовом, який просив відмовити в задоволенні вимог первісного позивача та задовольнити зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (т. 2 а.с. 63). Під час розгляду справи просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 Зауважив, що, спрямувавши вимоги до відповідачів про погашення заборгованості, банківська установа не змінювала умови щодо остаточної дати повернення кредиту.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

15 лютого 2008 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого відповідно до статуту є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-J01/020/2008 у письмовій формі про надання кредиту в сумі 120000 доларів США строком до 15.02.2038 р. (т. 1 а.с. 9-17).

У забезпечення виконань за кредитним договором № ML-J01/020/2008 15 лютого 2008 року був укладений договір поруки № SR-J01/020/2008, згідно з яким ОСОБА_3 поручилась за виконання умов кредитного договору за ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 18-19).

24 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 25-37).

Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року.

03 листопада 2009 року позивачем до ОСОБА_1 було спрямовано вимогу щодо дострокового виконання зобовязань за договором ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року в повному обсязі (т. 1 а.с. 92).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року станом на 30.12.2016 р. заборгованість за кредитним договором складає 144799,52 долари США, що еквівалентно 3912613,35 грн (т. 1 а.с. 22).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 4.1. кредитного договору № ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року передбачено, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі (т. 1 а.с. 15).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Пунктом 1.5.1. кредитного договору № ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року визначено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором (т. 1 а.с. 13).

Згідно з пунктом 1.9.1. кредитного договору № ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (т. 1 а.с. 14).

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до частини першої, п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цих норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи положення вищенаведеної частини другої статті 1050 ЦК України, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту дострокового.

Отже, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює початок перебігу позовної давності.

Тобто кредитор, спрямувавши вимогу про дострокове виконання зобовязань за договором ML-J01/020/2008 від 15.02.2008 року в повному обсязі (т. 1 а.с. 92), використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та п. 1.9.1. кредитного договору право на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання, тому саме зі зміненого банком дня виконання основного зобов'язання починається відлік трирічного строку для пред'явлення вимоги до боржника.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Пунктами 4.1., 4.2. договору поруки № SR-J01/020/2008 від 15 лютого 2008 року встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі (т. 1 а.с. 19).

Тобто зазначеним договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків пропущення строку позовної давності, оскільки банк досудовою вимогою від 03 листопада 2009 року змінив строк виконання основного зобов'язання, з якого і розпочався відлік трирічного строку для пред'явлення позову до боржника і шестимісячного строку - до поручителя, однак з позовом як до боржника, так і до поручителя звернувся лише 30 травня 2017 року, тобто за межами встановлених законом строків.

Також, зважаючи на те, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до ОСОБА_3, як поручителя, суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги стосовно визнання поруки припиненою.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом має бути стягнено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 251-261, 509, 514, 526, 553, 554, 559, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ТОВ ОТП Факторинг Україна, третя особа - ОСОБА_1, про визнання поруки припиненою.

Визнати поруку ОСОБА_3 за договором поруки № SR-J01/020/2008 від 15 лютого 2008 року, укладеним між ЗАТ ОТП Банк і ОСОБА_3 припиненою.

Стягнути з ТОВ ОТП Факторинг Україна на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення (проголошення) до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року.

Суддя О. М. Дубовік