АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22 -ц/796/1936/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року постановлену під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І.

по цивільній справі № 753/17114/17 за скаргою ОСОБА_1 щодо дій (постанови) старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича, суб'єкт оскарження - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк».

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року скаржник звертаючись зі скаргою, ставила питання про визнання постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 року неправомірною; зобов'язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві скасувати постанову від 04.10.2016 року та повернути виконавчий лист стягувачу без виконання; просила також до розгляду вказаної скарги винести ухвалу про зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 52465930.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартира № 486 за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, 21належить їй на праві власності) на користь банку в рахунок погашення заборгованості. Після набрання рішенням законної сили, банк звернувся до державної виконавчої служби із виконавчим листом. Однак, в силу закону встановлено мораторій на реалізацію майна, що перебуває в іпотеці, в разі якщо таке майно відповідає певним критеріям. Державною виконавчою службою було встановлено, що майно відповідача, що перебуває в іпотеці не може бути реалізовано в силу закону, у зв'язку із чим виконавчий лист повернуто без виконання. В подальшому банк повторно звернувся до державної виконавчої служби з аналогічних підстав, проте виконавчий лист було повернуто стягувачу. В свою чергу банк втретє, при наявності двох постанов про повернення виконавчого документу і відсутності змін у законодавстві, звернувся до державної виконавчої служби з алогічних підстав. Відкриваючи провадження втретє, державний виконавець не врахував наявність двох постанов про повернення виконавчого документа з аналогічних підстав і чинність закону, яким встановлено мораторій на реалізацію майна. Вказану постанову скаржник вважав незаконною і такою, що підлягає скасуванню, а дії державного виконавця неправомірними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух ОлегаЯрославовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 388/9, номер за ЄДРВП 52465930 від 04.10.2016 року за виконавчим листом № 2-982/12 від 06.02.2012 року та скасовано вищевказану постанову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року було скасовано питання передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу де ставила питання про її скасування та постановлення нової про задоволення скарги. Вказуючи на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник скаржника будучи належним чином повідомленим у встановленому порядку про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила.

Представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» у судове засідання не з'явився, до початку судового засідання подав заяву, в якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 -У111 апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

Відповідно до п.8 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - У111 від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді встановлено, що постановами державних виконавців державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.09.2014 року та 07.09.2016 року було повернуто виконавчий лист № 2-982/12 від 06.02.2012 року виданий на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2012 про звернення стягнення на нерухоме майно скаржника, у зв'язку із тим, що майно відповідача, яке перебуває в іпотеці, не може бути реалізовано в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті».

03.10.2016 року представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з заявою про відкриття виконавчого провадження.

04.10.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. відкрито виконавче провадження № ВП 52465930 за заявою ПАТ «Родовід Банк» на підставі виконавчого листа № 2-982/12 від 06.02.2013 року про звернення стягнення на нерухоме майно скаржника, що є предметом іпотеки на користь банка в рахунок погашення заборгованості.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 виходив з того, що при надходженні виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. А повернення виконавчого листа з підстав дії мораторію не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження і не позбавляє стягувача права повторно звернутися у строк встановлений державним виконавцем. Зазначаючи також, що скаржником не було обґрунтовано дотримання строків звернення з вказаною скаргою, які встановлені ст. 385 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при розгляді скарги не врахував того, що державний виконавець при наявності двох постанов про повернення вказаного виконавчого документа з підстав, що майно відповідача перебуває в іпотеці, а тому не може бути реалізовано в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» безпідставно втретє відкрив виконавче провадження - на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Скаржником не береться до уваги, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції що діяла на час розгляду справи) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документу до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, були визначені підстави відмови у відкритті провадження.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків встановлених статтею 22 цього Закону.

Таким чином суд першої інстанції правомірно враховуючи вказані норми законодавства вказував на те, що при надходженні виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було передбачених Законом України «Про виконавче провадження « підстав для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. А повернення виконавчого листа з підстав дії мораторію не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження і не позбавляє стягувача права повторно звернутися у строк встановлений державним виконавцем.

Доводами апеляційної скарги є також те, що стягувачем були пропущені строки пред'явлення виконавчого документа до виконання. Так як в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.09.2014 року зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 24.09.2015 року.

Згідно матеріалів справи вбачається, що повторно 29 грудня 2015 року по даному виконавчому листу була винесена постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском строку звернення до виконання.

Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стала ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 17.12.2015 року по справі № 753/21800/15-ц, якою було скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що виконавчий документ пред'явлено до виконання без належного поновлення строку до виконання.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови, так як при зверненні до суду самим скаржником не надано доказів того, що зазначена вище ухвала суду є чинною.

Крім того на час розгляду скарги є чинною і постанова від 07.09.2016 року за якою повторно було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом у зв'язку з тим, що майно відповідача, що перебуває в іпотеці, не може бути реалізовано в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті». Що свідчить про те, що державний виконавець вважав строки звернення не пропущеними.

Відтак звернення стягувача до державного виконавця 03.10.2016 року здійснено з дотриманням строків звернення.

Колегія суддів вважає, що помилковість посилання суду на недотримання скаржником строків звернення зі скаргою (постанова державного виконавця від 04.10.2016 року про відкриття виконавчого провадження була отримана скаржником 18.10.2016 року, скарга на дії подана 27.10.2016 року), тобто з дотриманням вимог ст. 385 ЦПК (в діючій на той час редакції ) не впливає на висновки суду щодо правомірності дій державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 372, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: