ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/4598/18
Провадження № 22-ц/4820/347/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року (суддя Шевцова Л.М.) про відмову у видачі дублікатів виконавчих листів у цивільній справі за заявою відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Хмельницької обласної дирекції до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року у видачі дублікатів виконавчих листів № 2- 2501/09 про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредиту в розмірі - 60 677.45 доларів США та в поновленні строку на пред'явлення їх до виконання відмовлено.

Не погоджуючись з цією ухвалою, АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі по тексту - Банк) в апеляційній скарзі просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву Банку про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання задовольнити в повному обсязі.

Вважає вказану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції зробив невірні висновки, що Банком не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо поважності причин втрати оригіналів виконавчих листів та пропуску строку для їх пред'явлення до виконання. Апелянт зазначає те, що 23 березня 2018 року Банком було надіслано запит до Кам'янець-Подільського МВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області з проханням повідомити про рух виконавчого провадження та місцезнаходження оригіналів виконавчих листів. З відповіді виконавчої служби Банк дізнався, що виконавче провадження було завершено, оригінали виконавчих листів повернуто стягувачу. Проте, як зазначає Банк, копії постанов та оригінали виконавчих листів ним отримані не були. Отримати від виконавчої служби більш детальну інформацію неможливо, оскільки остання не відповідає на запити Банку. Очевидним є те, що саме виконавчою службою було втрачено оригінали виконавчих листів, відповідно, і строк пред'явлення виконавчих документів до виконання стягувачем пропущено з поважних причин.

Разом з тим, розглядаючи заяву та постановляючи ухвалу, місцевий суд не врахував норми цивільного процесуального законодавства та не перевірив, чи є в матеріалах справи будь-які докази на підтвердження добровільного виконання боржниками судового рішення, на виконання якого був виданий виконавчий лист, не перевірив та не встановив обставин втрати виконавчих листів, на які посилався заявник, не надав їм відповідної оцінки. Суд також не перевірив доводи скаржника про те, що він не отримував постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та оригіналів виконавчих листів, що докази про їх направлення та отримання відсутні. Суд належним чином своїх доводів не обґрунтував та зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить у її задоволенні відмовити. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято законно.

Зазначає, що 10 травня 2015 року виконавче провадження у даній справі було завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (від 1999 року). Станом на 2009 рік на момент видачі виконавчого листа строк подачі виконавчого листа для виконання становив 1 рік, а з моменту повернення виконавчого листа стягувачу до звернення до суду із заявою пройшло понад 3 роки. Крім того ОСОБА_6 вказує на те, що заявником не надано жодних доказів того, що виконавчий лист було загублено при пересилці поштою; що він неодноразово протягом трьох років з дня повернення виконавчого листа до ДВС звертався з проханням повідомити про хід виконання стягнення чи про долю виконавчого листа; що строк було пропущено з поважної причини.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 29 вересня 2009 року було задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості по кредитному договору в розмірі 60 677,45 доларів США (а. с. 54), 2 березня 2010 року по вищевказаному рішенню було видано виконавчі листи.

На підставі даних виконавчих листів та заяви представника позивача, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчих листів № 2-2501/09.

У липні 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до місцевого суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання (а. с. 61-73).

З довідок АТ «Райффайзен Банк Аваль» №114/5-123462/1, №114/5-123462/2 від 6 липня 2018 року вбачається, що заборгованість за виконавчим листом №2-2501/09, виданим Кам'янець-Подільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 60677,45 доларів США не погашена; за період з 2 березня 2010 року по 5 липня 2018 року згідно журналу вхідної кореспонденції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оригінал вищевказаного виконавчого листа на адресу Банку з відділу ДВС не надходив (а. с. 65, 66).

23 березня 2018 року Банк звернувся до Кам'янець-Подільського МВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області із заявою, у якій просив направити йому оригінал виконавчого листа №2-2501/09, оригінал виконавчого напису №1256, вчиненого 23 червня 2009 року приватним нотаріусом Стець О.М. про стягнення з ОСОБА_5 на користь Банку заборгованості разом з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу (а. с. 69).

Кам'янець-Подільський МВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області у відповідь на запит адвоката Худого І.А. повідомив, що виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2501/09 від 2 березня 2010 року завершено 10 травня 2015 року, виконавчий лист повернуто стягувачу (а. с. 89).

Відмовляючи у видачі виконавчих листів та в поновленні строку на пред'явлення їх до виконання, суд виходив з того, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання закінчився ще в 2016 році, а отримавши відповідь з ДВС 24 квітня 2018 року про те, що виконавчий лист було повернуто у зв'язку із завершенням виконавчого провадження, стягувач звернувся з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів тільки 13 липня 2018 року. У зв'язку з цим суд дійшов висновків, що стягувач пропустив і трирічний строк для пред'явлення виконавчого листа (його дубліката) до виконання.

З 2010 року по 2015 рік стягувач не цікавився ходом виконання вказаного рішення суду, тому, за висновками суду, строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання, пропустив з неповажної причини, тому дублікат виконавчого листа не може бути виданий, оскільки закінчився строк для його пред'явлення до виконання.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заявник повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Відповідно до ст. 22 Закон України, від 21.04.1999 "Про виконавче провадження", що діяв на час спірних правовідносин, інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Виконавчий документ, відповідно до ст. 47 вищезазначеного Закону, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За таких обставин Хмельницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про пропуск стягувачем строку для пред'явлення виконавчого листа.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції зробив невірні висновки, що Банком не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо поважності причин втрати оригіналів виконавчих листів та пропуску строку для їх пред'явлення до виконання, є безпідставним, оскільки заявником не надано жодних доказів того, що виконавчий лист було загублено при пересилці поштою.

Посилання апелянта на те, що отримати від виконавчої служби більш детальну інформацію неможливо, оскільки остання не відповідає на запити Банку, і що очевидним є те, що саме виконавчою службою було втрачено оригінали виконавчих листів, відтак строк пред'явлення виконавчих документів до виконання стягувачем пропущено з поважних причин, не може слугувати підставою для скасування ухвали суду. Так, в матеріалах справи відсутні відомості (докази) про те, що Банк протягом трьох років з дня повернення виконавчого листа до ДВС звертався з проханням повідомити про хід виконання стягнення чи про долю виконавчого листа.

Також апелянтом ніяким чином не доведено той факт, що строк на звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання було пропущено з поважної причини.

У правовій позиції, висловленої ВСУ у справі № 6-2469цс16 щодо позовної давності йдеться про те, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Стягувач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (ст. 81 ЦПК України в редакції від 15.12.2017), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Доводи апеляційної скарги про те, що розглядаючи заяву та постановляючи ухвалу, місцевий суд не врахував норми цивільного процесуального законодавства та не перевірив, чи є в матеріалах справи будь-які докази на підтвердження добровільного виконання боржниками судового рішення, на виконання якого був виданий виконавчий лист, не перевірив та не встановив обставин втрати виконавчих листів, на які посилався заявник, не надав їм відповідної оцінки, не перевірив доводи скаржника про те, що він не отримував постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та оригіналів виконавчих листів, що докази про їх направлення та отримання відсутні, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду. Стягувач не навів поважних причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа. Знаючи з 2010 року, що відкрито виконавче провадження, що стягнення не проводиться, стягувач не вживав дій для контролю стягнення, перевірки ходу виконавчого провадження.

Твердження Банку про те, що суд належним чином своїх доводів не обґрунтував та зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви, безпідставне. Постановляючи ухвалу суд обґрунтував свої висновки, що відображені в мотивувальній частині.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки ухвала суду правильна, обґрунтована, відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Ухвалу Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Судді А.В. Купельський

Л.М. Грох

А.М. Костенко

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Шевцова Л.М. Категорія - ухвала

Доповідач - Купельський А.В.