Номер провадження: 22-ц/785/2894/18
Номер справи місцевого суду: 2-788/11
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року (суддя Мишко В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики та відсотків за користування грошима,

встановив:

08.06.2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку під час розгляду справи уточнив і доповнив та просив суд стягнути на його користь грошову суму за договором позики від 08.07.2008 року в розмірі 16 500 доларів США, відсотки за користування грошима за договором позики від 08.07.2008 року за період з 04.06.2012 року по 22.03.2016 року в розмірі 145 200 доларів США.

Свої вимоги мотивував тим, що18.02.2008 року, 16.05.2008 року, 31.05.2008 року та 08.07.2008 року між сторонами було укладено договори позики грошових коштів, відповідно до умов яких ОСОБА_3 надав ОСОБА_5 у борг 2 000 дол. США, 10 000 дол. США, 3 000 дол. США та 20 000 дол. США на загальну суму 35 000 дол. США, а ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 вказані грошові кошти та зобов'язався їх повернути у встановлені договорами строки - до 18.03.2008 року, 16.06.2008 року, 31.06.2008 року та 08.08.2008 року. Крім того, умовами вказаних договорів сторони встановили, що за користування позикою сплачуються проценти в розмірі 20 %. У період 2011-2012 років в рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_6 грошові кошти та інші матеріальні цінності на загальну суму 23 500 дол. США. Між тим, на теперішній час залишок боргу та проценти по ньому не повернуто.

Представником відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 подано до суду заперечення та пояснення на уточнену позовну заяву ОСОБА_3, відповідно до яких вона просила у задоволенні уточнених позовних вимог відмовити повністю, у зв'язку з їх необгрунтованістю та неправильним розрахунком суми боргу, а також у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 вже погасив усю суму боргу з урахуванням зміненого курсу валют.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, заявлені (уточнені) позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики та відсотків за користування грошима за договорами позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2):

- заборгованість за договорами позики грошових коштів від 18.02.2008 року, від 16.05.2008 року, від 31.05.2008 року та від 08.07.2008 року в розмірі 307 855 (триста сім тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 26.10.2017 року становить 11 500 (одинадцять тисяч п'ятсот) доларів США;

- двадцять відсотків від суми отриманої позики, згідно умов договорів позики грошових коштів від 18.02.2008 року, від 16.05.2008 року, від 31.05.2008 року та від 08.07.2008 року в розмірі 187 390 (сто вісімдесят сім тисяч триста дев'яносто) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 26.10.2017 року становить 7 000 (сім тисяч) доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні уточненого позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 18.02.2008 року між ОСОБА_3 (Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів (т.1 а.с.37), відповідно до п.1 якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв 2 000 доларів США, з зобов'язанням повернути таку ж суму до 18.03.2008 року включно.

Відповідно до п.2 Договору від 18.02.2008 року, за домовленістю сторін за користування позикою сплачуються проценти в розмірі 20 % щомісячно.

Договір від 18.02.2008 року скріплений підписами сторін та у ньому власноручно ОСОБА_5 зазначено, що 2 000 дол. США отримано.

Крім того, 16.05.2008 року між ОСОБА_3 (Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів (т.1 а.с.38), відповідно до п.12 якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв 10 000 доларів США, з зобов'язанням повернути таку ж суму до 16.06.2008 року включно.

Відповідно до п.13 Договору від 16.05.2008 року, за домовленістю сторін за користування позикою сплачуються проценти в розмірі 20 % щомісячно.

Договір від 16.05.2008 року скріплений підписами сторін та у ньому власноручно ОСОБА_5 зазначено, що 10 000 дол. США отримано.

Крім того, 16.05.2008 року ОСОБА_5 складено та підписано Розписку до Договору позики від 16.05.2008 року, відповідно до якої ОСОБА_5 бере у борг у ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10 000 дол. США та зобов'язується її повернути до 16.06.2008 року. За користування грошима зобов'язується сплатити 20 % від суми позики (т.1 а.с.39).

31.05.2008 року між ОСОБА_3 (Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів (т.1, а.с.36), відповідно до п.1 якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв 3 000 доларів США, з зобов'язанням повернути таку ж суму до 31.06.2008 року включно.

Відповідно до п.2 Договору від 31.05.2008 року, за домовленістю сторін за користування позикою сплачуються проценти в розмірі 20 % щомісячно.

Договір від 31.05.2008 року скріплений підписами сторін та у ньому власноручно ОСОБА_5 зазначено, що 3 000 доларів США отримано.

08.07.2008 року між ОСОБА_3 (Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів (т.1, а.с.35), відповідно до п.1 якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв 20 000 доларів США, з зобов'язанням повернути таку ж суму до 08.08.2008 року включно.

Відповідно до п.2 Договору від 08.07.2008 року, за домовленістю сторін за користування позикою сплачуються проценти в розмірі 20 % щомісячно.

Договір від 08.07.2008 року скріплений підписами сторін та у ньому власноручно ОСОБА_5 зазначено, що 20 000 доларів США отримано.

Крім того, 08.07.2008 року ОСОБА_5 складено та підписано Розписку до Договору позики від 08.07.2008 року, відповідно до якої ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 20 000 доларів США та зобов'язується її повернути до 08.08.2008 року. За користування грошима зобов'язався сплатити 20 % від суми позики (т.1 а.с.40).

Разом з тим, на виконання умов договорів позики грошових коштів від 18.02.2008 року, від 16.05.2008 року, від 31.05.2008 року та від 08.07.2008 року у період 2011-2012 років в рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_5 повернув ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_6 грошові кошти та інші матеріальні цінності на загальну суму 23 500 доларів США, що підтверджується копіями відповідних розписок (т.1, а.с.51-54).

Таким чином, за твердженням позивача - ОСОБА_3, та його представника - ОСОБА_8, що не заперечувалося в судовому засіданні і представником ОСОБА_5 - ОСОБА_7, борг за договорами позики грошових коштів від 18.02.2008 року, від 16.05.2008 року, від 31.05.2008 року та від 08.07.2008 року ОСОБА_5 повернув ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_6 лише частково, шляхом передачі грошових коштів та інших матеріальних цінностей на загальну суму 23 500 доларів США.

Однак, решту боргу та встановлені сторонами відсотки, відповідно до умов договорів позики грошових коштів від 18.02.2008 року, від 16.05.2008 року, від 31.05.2008 року та від 08.07.2008 року по теперішній час ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 так і не повернув.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.ст. 509-510, 525, 526, 625 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ст.530 та ст. 612 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормамиЦК України.

Із матеріалів справи і тексту апеляційної скарги слідує, що відповідач не заперечує того факту, що він взяв у борг у позивача грошові кошти у загальній сумі 35000 доларів США, однак, наполягає на тому, що повністю повернув борг, виходячи із курсу долара США по відношенню до гривні на день повернення грошових коштів.

Однак, суд першої інстанції правомірно і обгрунтовано не погодився з даними доводами відповідача ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 1,3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з підписаних ОСОБА_5власноруч і без примушення договорів позики грошових коштів від 18.02.2008 року, від 16.05.2008 року, від 31.05.2008 року та від 08.07.2008 року, укладені сторонами письмові договори позики є не лише фактом укладення таких договорів, а й передачі позикодавцем - ОСОБА_3, грошової суми в загальному розмірі 35 000 (2 000 + 10 000 + 3 000 + 20 000) доларів СШАпозичальнику - ОСОБА_5

Однак, як встановлено матеріалами справи та було вказано вище, відповідач ОСОБА_5 в порушення зазначених вище норм чинного законодавства та умов підписаних власноруч і без примушення договорів позики грошових коштів повернув ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_6 лише частково, шляхом передачі грошових коштів та інших матеріальних цінностей на загальну суму 23 500 доларів США, що не заперечується відповідачем ОСОБА_5

Проте, решту боргу в розмірі 11 500 доларів США ОСОБА_5 до сих пір не повернув. Станом на 26.10.2017 року вказана сума по курсу НБУ складає 307 855 грн. і залишається не повернутою, у зв'язку з чим ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку.

Крім того, суд частково погодився з доводами позивача ОСОБА_3 про те, що вказані договори були укладені лише на місяць, а тому 20 відсотків за користування грошовими коштами можливе лише за місяць.

З підстав викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку сторонами у договорах позики грошових коштів від 18.02.2008 року, від 16.05.2008 року, від 31.05.2008 року та від 08.07.2008 року визначено, що проценти в розмірі 20 % ОСОБА_5 зобов'язується сплатити ОСОБА_3 не щомісяця (у разі прострочення повернення боргу), а лише за один місяць від отриманої суми позики, тобто від 35 000 (2 000 + 10 000 + 3 000 + 20 000) доларів США, що становить 7 000 (400 + 2 000 + 600 + 4 000) доларів США, що по курсу НБУ станом на 26.10.2017 року складає 187 390 грн.

У зв'язку з викладеним, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про те, що саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 21.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра