АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/495/17
Провадження № 22-ц/792/256/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретарі судового засідання Шевчук Ю.Г.,

ОСОБА_4,

з участю позивача ОСОБА_5,

його представника ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення процентів на банківський вклад і пені за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення процентів на банківський вклад і пені.

ОСОБА_5 зазначив, що 29 жовтня 2012 року сторони уклали депозитний договір, за умовами якого він передав банку 20 500 доларів США строком на 12 місяців під 10% річних. ПАТ КБ «Приватбанк» відмовилося повернути позивачеві вклад на першу вимогу, внаслідок чого ці кошти були стягнуті з відповідача за судовим рішенням. З 1 березня 2014 року банк не виплачує позивачеві проценти на банківський вклад і відмовляється повернути депозит, а тому в силу ч. 5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ) відповідач має сплатити йому пеню за весь час прострочення виконання зобовязання, тобто за період з 1 березня до 1 вересня 2014 року, з 4 червня 2015 року до 27 лютого 2017 року включно.

У звязку з цим, ОСОБА_5 просив суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь 6 137 доларів 34 центи США процентів і 1 377 доларів 60 центів США пені.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що відповідач не виконав зобовязання за договором банківського вкладу, а тому з нього на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню проценти та пеня.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило, що суд неправильно обчислив проценти на банківський вклад, а норми Закону № 1023-ХІІ не регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого підстави для стягнення пені відсутні, до того ж суд присудив з відповідача пеню після спливу спеціальної позовної давності.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач ОСОБА_5 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував закон (статті 192, 258, 267, 533 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права рішення суду в частині розміру пені підлягає зміні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що 29 жовтня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_5 уклали договір № SAMDN8488 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») (далі Договір), за умовами якого ОСОБА_5 передав, а банк прийняв грошові кошти (вклад) у сумі 20 500 доларів США на строк 366 днів, а саме до 29 жовтня 2013 року включно, під 10% річних. Мінімальний строк вкладу 6 місяців (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 6 Договору у випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, указаний у п. 1 Договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому обчислення нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

У Договорі сторони визначили, що нарахування процентів на вклад починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів до банку, та здійснюється за кожний календарний день виходячи з фактичної кількості днів у році за ставкою, вказаною в п. 1, з урахуванням п.п. 6, 7 цього договору (п. 2).

При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для знов оформлюваних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до договору. Проценти на наступний строк вкладу нараховуються на суму вкладу. Наступне продовження строку вкладу здійснюється у такому ж порядку (п. 6).

За змістом п. 7 Договору сторони мають право достроково розірвати даний договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до спливу мінімального строку вкладу (п. 1 Договору) до дати початку продовження строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за ставкою вкладу «до запитання» за фактичний строк користування вкладом. У разі витребування вкладу після закінчення мінімального строку вкладу (п. 1 Договору) та після дати початку продовження строку складу, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за діючою процентною ставкою на вклад, помноженою на коефіцієнт 0,5.

У день закінчення строку вкладу (29 жовтня 2013 року) ОСОБА_5 не заявив банку про відмову від продовження цього строку, внаслідок чого укладений сторонами договір неодноразово був продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, зокрема договір пролонговувався на періоди: з 30 жовтня 2013 року до 30 жовтня 2014 року включно (366 днів), з 31 жовтня 2014 року до 31 жовтня 2015 року включно (366 днів), з 1 листопада 2015 року до 31 жовтня 2016 року включно (366 днів).

З березня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» припинило виплачувати позивачу проценти на банківський вклад.

26 серпня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до відповідача з письмовою вимогою про переведення та видачу вкладу, натомість, банк відмовив йому в цьому.

Заочним рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 банківський вклад у розмірі 20 500 доларів США. Це рішення суду не виконано.

Зазначені обставини визнані сторонами, встановлені судовими рішеннями у цивільній справі та підтверджуються письмовими доказами.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладом на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Як передбачено ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Цивільний кодекс України, який регулює принципи та зміст зобовязальних правовідносин, визначив, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Укладаючи договір банківського складу, сторони визначили, що строк його дії встановлюється з дня підписання ними договору і до виплати банком вкладнику усієї суми вкладу разом із належними процентами відповідно до умов договору (п. 11 Договору).

Також сторони визначили розміри, порядок і строки виплати банком процентів на банківський вклад, зокрема ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязалося виплачувати ОСОБА_5 проценти на суму вкладу в розмірі 10% річних.

Договором передбачено його автоматичну пролонгацію (без додаткового погодження між сторонами) у разі, якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу. При цьому на час дії договору та при його пролонгації розрахунок процентів на кожний новий строк здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для аналогічних вкладів на день закінчення попереднього строку вкладу.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» відмовилося повернути ОСОБА_5 вклад на його вимогу, продовжує користуватися грошовими коштами вкладника та не виплачує позивачу проценти на банківський вклад.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач не виконав зобовязання за Договором, а тому з нього на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню проценти на банківський вклад.

ПАТ КБ «Приватбанк» не виплатило позивачу вклад, внаслідок чого строк дії Договору не закінчився. Умовами договору визначено, що проценти нараховуються банком на усю суму вкладу і матеріали справи не містять даних про зміну процентної ставки для аналогічних вкладів. Отже суд правильно обчислив розмір процентів із розрахунку 10% річних за період з 1 березня 2014 року до 27 лютого 2017 року (1 094 дні) в сумі 6 137 доларів 34 центи США.

Посилання банку на неправильність проведеного судом розрахунку процентів, зокрема на те, що суд мав визначити розмір процентів за вкладом на вимогу, не відповідають умовам договору та нормам чинного законодавства.

Полонський районний суду Хмельницької області заочним рішенням від 27 лютого 2017 року присудив з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 лише банківський вклад у розмірі 20 500 доларів США, внаслідок чого твердження банку про подвійне стягнення з нього процентів є безпідставним.

Згідно з ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ч. 5 ст. 10 Закону України № 1023-ХІІ, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» прострочило виконання зобовязання за договором банківського вкладу, а тому з нього на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню неустойка згідно з ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1023-ХІІ: споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника (п. 22); продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 2664-ІІІ) фінансова послуга операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ залучення фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення відноситься до фінансових послуг.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що договір банківського вкладу є договором про надання послуг, а вкладник за цим договором споживачем фінансових послуг. В свою чергу, банк є їх виконавцем і несе відповідальність за неналежність надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ.

Отже посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що Закон № 1023-ХІІ не регулює спірні правовідносини, є безпідставними.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, визначаючи розмір пені, який має бути присуджений з відповідача на користь ОСОБА_5, суд припустився помилки.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз указаних норм свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

Пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

ОСОБА_5 просить стягнути з банку пеню за період з 1 березня до 1 вересня 2014 року, з 4 червня 2015 року до 27 лютого 2017 року включно (820 днів). Натомість, ОСОБА_5 звернувся до суду з цим позовом 7 квітня 2017 року.

В ході судового розгляду ПАТ КБ «Приватбанк» подало до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а.с. 46-50).

За таких обставин при вирішенні даної позовної вимоги суд мав застосувати спеціальну позовну давність в один рік згідно зі ст. 258 ЦК України, яка щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, а саме з 7 квітня 2016 року до 27 лютого 2017 року включно (327 днів).

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд помилково задовольнив позов ОСОБА_5 у повному розмірі.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 і 3 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Виходячи з того, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, ОСОБА_5 правомірно заявив вимогу про стягнення процентів у іноземній валюті. Разом із тим, позивач не зважив, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за договором банківського вкладу, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки.

Суд першої інстанції не врахував ці норми закону та неправомірно присудив з банку на користь ОСОБА_5 пеню в іноземній валюті.

В цій частині рішення підлягає зміні.

В силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню пеня в межах позовної давності в розмірі 14 785 грн 50 коп. (20500х3%:365х327х26,835271).

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог.

ОСОБА_5 заявив позов з ціною 201 665 грн 45 коп. (7514,94х26,835271), цей позов задоволено на суму 179 482 грн 68 коп. ((6137,34х26,835271)+14785,50), тобто на 89% (179482,68х100:201665,45).

Таким чином, з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави слід присудити 1 794 грн 83 коп. судового збору (179482,68:100).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року в частині розміру пені та судових витрат змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь ОСОБА_5 (місце проживання 30501, Хмельницька область, місто Полонне, вулиця Шевченка, 16; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 6 137 доларів 34 центи США процентів на банківський вклад і 14 785 грн 50 коп. пені.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь держави 1 794 грн 83 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27