Апеляційне провадження №22-ц/824/3482/2018
П О С Т А Н О В А

22 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В ході розгляду даної цивільної справи представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заявив клопотання про залишення даного позову без розгляду. Вказував на те, що позов подано представником, якій діяв на підставі довіреності, виданої 02.07.2017 року громадянкою України ОСОБА_1 При цьому матеріали справи не містять довіреності від ОСОБА_1 як громадянки Австралії, тоді як позов подано саме в інтересах ОСОБА_1 як громадянки Австралії.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року даний позов на підставі п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України залишений без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що суд неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання. За таких умов вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, через що вона підлягає скасуванню. Також до апеляційної скарги додав копію завіреної нотаріусом Австралії заяви ОСОБА_1 Про підтвердження повноважень представників на ведення даної справи в суді а підтримання заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача адвокат ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутня та довіреність якою ОСОБА_1, як громадянка Австралії, уповноважила будь кого на звернення до суду з відповідним позовом на захист своїх прав та інтересів, саме як громадянки Австралії. Зазначає, що представник який підписував позовну заяву не мав таких повноважень, в зв'язку з чим просить закрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, вказав, що за час розгляду справи ОСОБА_1 отримала громадянство Австралії, однак вказаний факт жодним чином не впливає на суть пред'явлених нею позовних вимог. Зазначена в довіреності від 02.07.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 як громадянка Австралії є однією й тою ж особою.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив судове рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначав, що про зміну, позбавлення чи втрату ОСОБА_1 громадянства України на даний час відсутні, в той час як правовий режим громадян України та громадян інших країн суттєво відрізняється один від одного.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав:

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява від імені ОСОБА_1 була складена, підписана та подана до суду ОСОБА_6, який діяв в порядку передоручення за довіреністю ОСОБА_7 від 11.05.2016 року. В свою чергу ОСОБА_7 була уповноважена на здійснення юридично значимих дій (в тому числі й подавати позови до суду та видавати довіреності в порядку передоручення) за нотаріальною довіреністю від 02.07.2013 року, виданою громадянкою України ОСОБА_1. При цьому громадянка Австралії ОСОБА_1 не уповноважила жодну особу на вчинення від її імені будь-яких дій, в тому числі і на звернення до суду, відтак у ОСОБА_6 були відсутні правові підстави для подачі вказаного позову.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Судом встановлено, що довіреністю від 02.07.2013 року громадянка України ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_7 на вчинення від її імені ряду юридично значимих дій, серед іншого й на звернення з позовом до суду. Також вказана довіреність надавала право ОСОБА_7 на делегування отриманих повноважень третім особам в порядку передоручення. В свою чергу ОСОБА_7 довіреністю від 11.05.2016 року уповноважила ОСОБА_6 представляти інтереси та виконувати всі необхідні дії, у тому числі процесуальні, пов'язані з представництвом ОСОБА_1 в судах та інших державних органах.

Згідно вимог ст. 237 ЦК України представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає обмежень в наявності права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав в залежності від громадянства заявника. Більш того, положеннями ч.2 ст. 496 ЦПК України прямо зазначено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім чітко передбачених законом та міжнародними договорами випадків, що в даному випадку відсутнє. З наявних на даний час у справі матеріалів не вбачається зв'язку між правами, за захистом яких звернулася до суду позивач, та її громадянством. У будь-якому разі дана обставина може бути перевірена судом в ході розгляду справи по суті, за результатами якого він й має оцінити обґрунтованість позовних вимог та ухвалити відповідне судове рішення. Вирішення ж такого питання в порядку ухвалення процесуальних рішень має ознаки штучних перешкод у доступі особи до правосуддя, що є неприпустимим.

Окрім наведеного, колегія суддів зважає й на те, що при видачі 02.07.2013 року вищезгаданої довіреності від імені громадянки України ОСОБА_1 її особу було встановлено нотаріусом, що посвідчував такий правочин, який перевіряв і право такої особи на видачу такого документа. При цьому отримання 03.08.2017 року ОСОБА_1 паспорта Австрлії (про що зазначено в посвідчувальному написі австралійського нотаріуса на заяві ОСОБА_1 про підтвердження повноважень її представників) жодним чином не спростовує чи скасовує раніше здійснених нею правочинів, зокрема й виданих довіреностей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки матеріали справи не містять даних щодо визнання недійсною посвідченої 02.07.2013 року довіреності від імені ОСОБА_1, правові підстави для неприйняття вказаного документу, як і заперечення наявності у представників наданих вказаним правочином повноважень, відсутні. Довіреність надає право на представлення інтересів ОСОБА_1 з усіма правами позивача, відтак висновки суду першої інстанції щодо пред'явлення позову особою, що не має повноважень на ведення справи, не відповідає дійсним обставинам.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходька