Справа № 465/8465/15 Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/783/7141/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання договору про надання послуг недійсним, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

30.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання договору про надання послуг недійсним, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 21.12.2010 року між ним та ТзОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 345813 із додатками № 1,2,4, предметом якої є надання учаснику системи «АвтоТак» послуг, спрямованих на придбання автомобіля. Відповідно до додатку №1 вказаної угоди позивач отримав право на придбання автомобіля марки «Chery», модель «А13» за ціною 89 360,00 грн. На виконання вимог угоди позивачем було сплачено на рахунок відповідача 3 216,96 грн. вступного внеску та 84 454,03 грн. щомісячних платежів. Відтак, позивачем було перераховано на рахунок відповідача 87 670,99 грн., що становить 98,11% від вартості автомобіля, який був визначений сторонами при укладені угоди. Під час усної консультації з представником відповідача, перед укладенням вказаної угоди, йому було озвучено, що це спеціальна програма в партнерстві з корпорацією «УкрАВТО», для просування автомобілів на вітчизняному ринку, так як обсяги продажу автомобілів низькі. Представник відповідача повідомила йому, що вже протягом 2-х - 3-х місяців, за умови виконання умов угоди, позивач отримає автомобіль, а також, що розмір щомісячних платежів буде одинаковим. Ознайомитися з усіма умовами угоди у нього не було можливості, перед підписанням уголи представник відповідача не надала йому такої. Оскільки розрахунок та термін отримання автомобіля позивача влаштовували, він погодився підписати угоду. Щомісячні платежі позивач сплачував вчасно, однак права на отримання автомобіля він не отримав. На початку грудня 2011 року він отримав від відповідача листа, датованого 30.11.2011 року, в якому його було повідомлено про заміну автомобіля з моделі «Chery A13» на модель « ЗАЗ Forza F4XM55D» з 01.12.2011 року, посилаючись на припинення імпортування постачальником автомобілів даної моделі та на Додаток №2 до угоди. Заміна марки автомобіля відповідачем була проведена в односторонньому порядку, без погодження із ним. В листопаді 2015 року він отримав повідомлення від відповідача, про можливість отримати автомобіль, в якому зазначалось про необхідність звернення до 07.12.2015 року до представника відповідача у м. Львові та до 10.12.2015 року для сплати, крім чергового, щомісячного платежу, додаткового одноразового платежу у розмірі 46 000 грн. та надати гарантії (договір поруки або банківську гарантію) протягом п'яти днів, а після можливого погодження права на отримання автомобіля, він буде зобов'язаний продовжувати сплачувати щомісячні платежі передбачені угодою до 2020 року, при тому, що ним було сплачено 98,11% від вартості автомобіля, визначеного угодою. У зв»язку такими діями позивача, які свідчили про неможливість отримання ним автомобіля, просив визнати недійсною угоду № 345813 від 21.12.2010 року, стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 87 670,99 грн. та 5 000 моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Угоду № 345813 від 21 грудня 2010 року укладену між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» визнано недійсною. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 сплачені за угодою №345813 від 21 грудня 2010 р. кошти в сумі 87 670,99 грн. (вісімдесят сім тисяч шістсот сімдесят гривень 99 коп.). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 суму відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 (п'ять тисяч гривень). Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Авто Просто».

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначило, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті дійшов до помилкового висновку про утворення відповідачем «пірамідальної схеми», оскільки в правовідносинах позивача і відповідача відсутні ознаки такої. Таким чином, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів, згідно якої всі правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними, не підлягає застосуванню до правовідносин сторін за угодою № 345813 від 21 грудня 2010 року. Крім того, зазначає, що Постановою Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-40цс13 встановлено, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» не вбачається порушень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в тому числі не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, що полягає в створенні та експлуатації пірамідальних схем. При розгляді вказаної справи Верховний Суд України дійшов правового висновку, відповідно до якого поняття «пірамідіальна схема» у розуміні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» має такі обов»язкові ознаки: здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; відсутність продажу або споживання товару. Утворення та експлуатація пірамідальних схем забороняється як нечесна підприємницька практика, а правочин здійснений з використанням такої практики є недійсним. Водночас придбання товарів у групах передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і за умови отримання відповідного дозволу є легітимною підприємницькою діяльністю. Відтак, вважає, що судом першої інстанції невірно надано оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами та зроблено передчасні висновки про недійсність угоди № 345813 від 21 грудня 2010 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 372 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу технічними засобоми.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договору або іншого правочину (ч.2 ст.509, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.216 Цивільного Кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного Кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено, що 21 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено угоду №345813 із додатками №1,2,4, предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля (а.с. 13).

Згідно додатку №1 до угоди № 345813 від 21.12.2010 року, позивач отримав право на придбання автомобіля марки «Chery», модель А13 за ціною 89 360 грн.

На виконання вимог укладеної між сторонами угоди, позивачем сплачено на рахунок відповідача 3 216,96 грн. вступного внеску та 84 454,03 грн. щомісячних платежів за період з січня 2011 року по листопад 2015 року, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 20-35).

Згідно положень ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, вказаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 травня 2012 року у справі № 6-35цс12.

Як вбачається зі змісту угоди № 345813 від 21 грудня 2010 року із додатками № 1,2,4, відповідачем ТзОВ «Авто Просто» здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачу послуг, спрямованих на придбання товарів за сплачені кошти, виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на наведене, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсною угоди № 345813 від 21 грудня 2010 року, укладеної між ОСОБА_2 та ТзОВ «Авто Просто», та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за угодою коштів в сумі 87 670,99 грн., суд першої інстанції вірно виходив з того, що умови угоди № 345813 від 21 грудня 2010 року є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і що ТзОВ «Авто Просто» здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми.

Відтак, оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ТзОВ «Авто Просто» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи «Авто Так», колегія суддів погоджується з висновком районного суду про недійсність угоди № 345813 від 21 грудня 2010 року та застосування наслідків її недійсності.

Тому, в цій частині оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ТзОВ «Авто Просто» в його користь моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст.4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати моральну шкоду, районний суд безпідставно застосував положення статті 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання послуг у системі «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в часині стягнення з ТзОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 суми відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. слід скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

У решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задоволити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 жовтня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення суми відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.