Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 2-5217/08

провадження № 61-4751св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Херсонська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бугрика В. В., Полікарпової О. М., Семиженко Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Херсонської міської ради про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. За погодженням з Управлінням житлового господарства Херсонської міської ради та сусідів-співвласників будинку, в якому знаходиться квартира, з метою поліпшення житлових умов він здійснив прибудову до квартири: приміщення 1 площею 8,4 кв. м, 8 площею 17,5 кв. м, 9 площею 7,7 кв. м, 10 площею 30,2 кв. м. Крім того, для господарських потреб він збудував сарай літ. «В» площею 1,8 кв. м.

Посилаючись на те, що він та його сім'я понад 6 років користуються вказаним житловими приміщеннями, а також на те, що Харківське бюро технічної інвентаризації відмовляється реєструвати право власності на новостворені об'єкти, ОСОБА_1 просив суд: визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 139,2 кв. м, житловою площею 134,5 кв. м з добудованими приміщеннями 1, 8, 9, 10 і сарай літ. «В» площею 1,8 кв. м.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 05 листопада 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 139,2 кв. м, житловою площею 70,7 кв. м з добудованими приміщеннями № 1, 8, 9, 10 і нежитлової будівлі літ «В» розміром 4,65x5,7 м.

Рішення районного суду мотивоване тим, що самовільні добудови відповідають державним будівельним, санітарним і протипожежним нормам і правилам. Переобладнання квартири здійснено за погодженням із сусідами-співвласниками будинку та Управлінням житлового господарства Херсонської міської ради, а тому позов підлягає задоволенню з підстав, передбачених статтями 317, 319, 331 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2016 року рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 05 листопада 2008 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено, та які прийняті в експлуатацію у встановленому законом порядку. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач отримав дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на будівництво спірних об'єктів нерухомості на земельній ділянці, яка належить до прибудинкової території, а також, що таке будівництво не порушує права інших співвласників житлового будинку.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 05 листопада 2008 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що права ОСОБА_3 в результаті переобладнання квартири АДРЕСА_1, не порушено, оскільки він не є співвласником вказаного будинку, суд не вирішував питання про його права та обов'язки, а тому він не мав права звертатися до суду з апеляційною скаргою на рішення суду в справі, в якій він не є стороною.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 16 вересня 2002 року є власником квартири АДРЕСА_1, житловою площею 70,0 кв. м, загальною площею 85,2 кв. м.

Згідно з висновком судово-технічної експертизи від 28 жовтня 2008 року ОСОБА_1 самочинно прибудував до вказаної наступні приміщення: № 1 - коридор площею 8,4 кв. м, № 8 - кухня площею 17,5 кв. м, 9 - санвузол площею 7,7 кв. м, 10 - кухня площею 30,2 кв. м і сарай літ. «В» розміром 4,65х5,7 м на земельній ділянці площею 393,5 кв. м. Загальна площа квартири становить 139,2 кв. м, в тому числі житлова 70,7 кв. м. При будівництві прибудови та нежитлового приміщення - (сараю) права інших співвласників будинку по АДРЕСА_1 не порушено.

Згідно з листом Управління житлового господарства Херсонської міської ради від 10 жовтня 2008 року № 1871 управління не заперечує проти виконаних прибудов до квартири АДРЕСА_1, з метою поліпшення житлових умов, при погодженні з відповідними службами та додержанням чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 30 червня 2009 року за ОСОБА_4 визнано право власності на ј частини двокімнатної квартири № 1 загальною площею 41,8 кв. м, житловою площею 36,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_4 є співвласником багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1,земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок, та його прибудинкова територія.

Судом установлено, що ОСОБА_1 без отримання у встановленому законом порядку дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Херсоні на початок будівельних робіт та без виготовленого і затвердженого у встановленому законом порядку робочого проекту, на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Херсона, та яка не була відведена для такого будівництва, самочинно здійснив прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинне будівництво.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не мав передбачених процесуальним законом прав на оскарження рішення районного суду, необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило