Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 554/5194/16-ц

провадження № 61-33370 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідачі: ОСОБА_4, кредитна спілка «Офіцерська кредитна спілка», управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави;

третя особа - Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу кредитної спілки «Офіцерська кредитна спілка» на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 рокуу складі судді Бондаревської С. М.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, кредитної спілки «Офіцерська кредитна спілка» (далі - КС «Офіцерська кредитна спілка»), управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави, третя особа - Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про звільнення майна з-під арешту, в якому просило зняти арешт із заставного майна та заборони на відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_4, а саме з квартири АДРЕСА_1, який було накладено постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції МельникаЮ. В. (ВП № 35996140) від 19 вересня 2013 року, та перебуває в заставі у ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 13 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» для забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 13 грудня 2006 року; зняти арешт із заставного майна та заборони на відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_4, а саме з квартири АДРЕСА_1, який було накладено постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Чирничкою М. Г. (ВП № 39527305) від 18 вересня 2013 року, та перебуває в заставі у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2016 року у складі суду судді Блажко І. О. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Знято арешт з заставного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови від 19 вересня 2013 року (ВП № 35996140) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятої державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції МельникомЮ. В. Знято арешт з заставного майна, а саме квартири АДРЕСА_1, на підставі постанови від 18 вересня 2011 року (ВП № 39527305) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятої старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Чирничкою М. Г. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановами державного виконавця від 18 вересня 2013 року, 19 вересня 2013 року був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка перебуває у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відтак, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, а обтяження на майно ОСОБА_4 перешкоджає вчиненню банком дій для реалізації його права як заставодержателя для погашення кредитної заборгованості, яка виникла унаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, КС «Офіцерська кредитна спілка» звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу КС «Офіцерська кредитна спілка» на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її заявнику, апеляційний суд виходив із того, що ухвалою суду від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу було залишено без руху для оплати заявником судового збору, але у встановлений строк недоліки скарги ним не усунуто.

У червні 2017 року КС «Офіцерська кредитна спілка» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати й передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не було враховано майновий стан кредитної спілки, оскільки державною виконавчою службою накладено арешт на банківський рахунок спілки і тому вона не може проводити будь-які фінансові операції, а, відтак, і сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року, чинного на час звернення КС «Офіцерська кредитна спілка» з апеляційною скаргою.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статті 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 8 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 1 листопада 2011 року.

У підпункті 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на час вчинення окремої процесуальної дії) передбачено, що ставка судового збору за подання юридичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що законодавством чітко визначено ставку судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 82 ЦПК України 2004 року з урахуванням майнового стану сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, апеляційний суд, вірно застосувавши положення статей 121, 297 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявнику, оскільки КС «Офіцерська кредитна спілка» у встановлений строк її недоліків, а саме щодо сплати судового збору, не усунула.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не було враховано майновий стан кредитної спілки, є безпідставними, оскільки КС «Офіцерська кредитна спілка» не подавала до суду апеляційної інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору, а надала платіжне доручення про сплату судового збору від 17 травня 2017 року, яке було повернуто без виконання у зв'язку з наявністю арешту на банківському рахунку спілки (а.с. 104). Відтак, суд апеляційної інстанції за відсутності відповідного клопотання про звільнення від сплати судового збору був позбавлений процесуальної можливості вирішити це питання.

Посилання касаційної скарги на те, що КС «Офіцерська кредитна спілка» була позбавлена доступу до правосуддя безпідставні, так як згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року).

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення апеляційного суду не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу кредитної спілки «Офіцерська кредитна спілка» залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк