ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м.Суми

Справа №581/37/18

Провадження № 22-ц/788/703/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А., Собини О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 лютого 2018 року в складі судді Кузьмінського А.В., ухваленого у сел. Липова Долина, повний текст якого складений 26 лютого 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

18 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитного боргу, вимоги якого обґрунтовані тим, що з відповідачем 11 листопада 2013 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань з вчасного їх повернення ОСОБА_2 не виконав, тому станом на 28 грудня 2017 року утворився борг на загальну суму 69195,92 грн., який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 лютого 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 листопада 2013 року, яка виникла станом на 28 грудня 2017 року, у розмірі 11550 грн. 80 коп., з яких: 7781 грн. 93 коп. заборгованість за кредитом, 3768 грн. 87 коп. заборгованість по процентам, а також 299 грн. 54 коп. судового збору.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду не погодилось і, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати в частині стягнення заборгованості по процентам та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії та пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що суду були надані належні письмові докази для підтвердження кредитної заборгованості та всіх її складових, однак відповідач вказаної заборгованості не спростував. Також банк послався на те, що відповідач погодився на запропоновані банком умови договору, у тому числі на збільшення і зменшення процентної ставки, на збільшення кредитного ліміту, оскільки відповідних дій банку не оскаржував, а продовжував користуватися кредитними коштами на запропонованих банком умовах.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту судове рішення не оскаржується.

Відзив від відповідача на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 6).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, як вбачається з анкети-заяви, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що за кредитним договором № б/н від 11 листопада 2013 року станом на 28 грудня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 69195,92 грн., яка складається з 7781,93 грн. заборгованості за кредитом, 56942,76 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 700 грн. пені, а також 3771,23 грн. судового штрафу (а.с. 4 - 5).

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за обліковою ставкою Національного банку України та, відмовляючи у стягненні з нього суми комісії та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що Тарифи стосовно обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг, які регулюють розмір річної процентної ставки за кредитом та відповідальність позичальника у випадку неналежного виконання зобов'язань за договором, ОСОБА_2 не підписував, у зв'язку з чим, як вказав суд, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

З такими висновками суду колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов'язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт отримання і використання ОСОБА_2 кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, в якому відображений рух коштів, а саме: отримання, використання і часткове повернення кредитних коштів позичальником.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2, підписавши 11 листопада 2013 року анкету-заяву, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також погодився на запропоновані банком умови використання кредитних коштів.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем докази у своїй сукупності не доводять позовні вимоги в частині права банку на стягнення процентів за користування кредитом відповідно до Умов, Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», поданих останнім разом з позовом, які не підписані відповідачем, тому визначив розмір заборгованості по процентам на рівні облікової ставки Національного банку України.

При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 14 січня 2014 року по 28 грудня 2017 року, з якого вбачається, що з 26 лютого 2014 року по 28 квітня 2015 року позичальник частково погашав борг, тобто, користувався кредитними коштами і, відповідно, погоджувався з встановленою банком на момент підписання позичальником анкети-заяви процентною ставкою за користування кредитом на рівні 27,6% річних.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Встановивши, що ПАТ КБ «Приватбанк» надав до суду копію анкети-заяви ОСОБА_2 від 11 листопада 2013 року разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку разом з розрахунком заборгованості, з чого вбачається, що останній погодився із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, тобто, зі сплатою 27,6 % річних за користування кредитом і при цьому, з розрахунку заборгованості вбачається факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником, тобто, вказані обставини відповідачем не оспорювались, тому, на думку колегії суддів, договір позичальником частково виконувався, а згідно зі ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами на рівні 27,6 % річних.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Частиною 3 цієї ж статті ЦК України у тій же редакції було передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, правила застосування банком змінюваної процентної ставки відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) позивачем не дотримані, а саме: позичальник письмово не повідомлявся не пізніш, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовувалась нова процентна ставка; у кредитному договорі, зокрема, в анкеті-заяві не було встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Відтак, слід вважати, що ОСОБА_2 мав обов'язок перед банком сплачувати не більше, ніж 27,6 % річних за користування кредитними коштами, тому позовні вимоги в частині стягнення з нього 56942,76 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, розрахунок стосовно якої зроблений позивачем з урахуванням безпідставно збільшеної процентної ставки, підлягають частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині - зміні.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Із зробленого апеляційним судом розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 листопада 2013 року станом на 28 грудня 2017 року вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати процентів становить 6149,12 грн., виходячи з процентної ставки 27,6 % річних. При цьому, колегія суддів враховує обставини того, що станом 29 серпня 2014 року загальна заборгованість за процентами складає 355,78 грн., виходячи за процентної ставки 27,6% річних, а проценти за вказаною процентною ставкою на тіло кредиту у період з 01 вересня 2014 року по 28 грудня 2017 року нараховані в сумі 7615,04 грн., хоча за період з 24 вересня 2014 року по 28 квітня 2015 року позичальником було сплачено процентів на загальну суму 1821,70 грн. (355,78+7615,04-1821,7=6149,12 грн.)

Доказів на спростування вказаного розрахунку кредитної заборгованості суду не надано. До того ж, як вважає колегія суддів, визначений апеляційним судом розрахунок заборгованості по процентам узгоджується з умовами кредитного договору, на які погодився відповідач, підписавши 11 листопада 2013 року анкету-заяву та, сплачуючи у подальшому кредитний борг.

Отже, приймаючи до уваги, що визначаючи розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, виходячи із облікової ставки Національного банку України, суд першої інстанції, тим самим, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 6149,12 грн., а не 3768,87 грн., як вказав суд першої інстанції.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача неустойки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК).

Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», які банк надав суду разом з позовною заявою, передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання, а саме: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (0,233% від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожний день прострочення кредиту+50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 0,233% від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту+100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше), а також штраф за порушення строків платежів за будь - яким із грошових зобов'язань (500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, за одне й те саме порушення зобов'язання фактично передбачена подвійна відповідальність позичальника. При цьому, в ст.61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З урахуванням того, що позов банку в частині стягнення процентів за користування кредитом задоволений частково, а з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що заборгованість за судовим штрафом в розмірі 3771,23 грн. нарахована на загальну суму заборгованості, яка складає 64724,69 грн. (7781,93 заборгованість за кредитом+56942,76 грн.), тому колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню, яка нарахована банком за період з 31 травня 2017 року по 28 грудня 2017 року в сумі 700 грн., як зазначено у розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 4 - 5), що також узгоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення на користь банку штрафу в розмірі 3771,23 грн. та про відмову у стягненні комісії, яка, як вважає колегія суддів, відповідно до вимог ст. 546 ЦК України не є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Таким чином, позов банку в частині стягнення неустойки підлягає частковому задоволенню.

Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 14631,05 грн. (7781,93 грн. заборгованість за кредитом + 6149,12 грн. заборгованість за процентами+700 грн. пеня) в якості заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим заочне рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат необхідно змінити також.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 21 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1; ч. 2; ч. 13 ЦПК України сплачені ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в суді першої інстанції у сумі 370 грн. в якості судового збору (21 % від 1762 грн.), а не 299,54 грн., як вказав суд першої інстанції, та в апеляційному суді - у сумі 555 грн. (21% від 2643 грн.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог, слід компенсувати позивачу за рахунок ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитними коштами змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 6149,12 грн. боргу по відсоткам за користування кредитом.

Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 700 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» пеню в сумі 700 грн.

Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 лютого 2018 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 370 грн. судового збору, а не 299,54 грн., як вказав суд першої інстанції.

В іншій оскарженій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 555 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина