Справа № 356/655/17 Головуючий у І інстанції Капшученко І. О.
Провадження № 22-ц/780/237/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 06.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року м. Київ

Справа № 356/655/17 Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

секретар судового засідання Топольського В.О.

позивач ОСОБА_4 (апелянт),

відповідач Комунального підприємства «Березанський комбінат комунальних підприємств»

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Березанського міського суду Київської області, у складі судді Капшученко І.О., від 04 жовтня 2017 року ,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства (далі також КП) «Березанський комбінат комунальних підприємств». Просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 7990 грн та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 9 листопада 2016 року, рухаючись за кермом автомобіля НОМЕР_1, по вул. Якіра в м. Березань Київської області, був засліплений іншим автомобілем та допустив наїзд на бетонну плиту, що незаконно знаходилась на правій крайній проїзній частині дороги.

Зазначив, що станом на вказану дату балансоутримувачем вулиці Якіра, яка є складовою вулично-дорожньої мережі м. Березань Київської області та є комунальною власністю, було КП «Березанський комбінат комунальних підприємств» та, згідно зі статутом мало зобов"язання щодо виконання ремонту і утримання дорожніх об"єктів, які перебувають у комунальній власності.

Посилався також, факт ДТП за його участі та вина відповідача у завдані шкоди встановлена постановою Березанського міського суду Київської області від 17 лютого 2017 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду Київської області.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 14 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Вважав, що вказане судове рішення було ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, зокрема суд першої інстанції відмовив йому у витребуванні статуту відповідача без якого неможливо було встановити балансоутримувача вулиці Якіра в місті Березань Київської області. Вважав, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Тому, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України, не перешкоджало розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 листопада 2016 о 19 годині 12 хвилин позивач, рухаючись за кермом автомобіля НОМЕР_2, по вул. Якіра в м. Березань Київської області, допустив наїзд на бетонну плиту, яка знаходилася на правій крайній проїзній частині дороги, внаслідок чого був пошкоджений його автомобіль. Наїзд відбувся через те, що позивач був засліплений зустрічним автомобілем.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів з цим висновком районного суду погоджується, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Положеннями ст. 1165 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок неусунення загрози, зокрема, майну фізичної особи відшкодовується відповідно до цього Кодексу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27 березня 1992 року (із змінами та доповненнями) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України 2004 року, в редакції чинній на час ухвалення рішення (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, частиною 4 ст. 60 ЦПК України 2004 року, встановлено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України 2004 року), в тому числі й тим, на які посилається апелянт, і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову.

Не зважаючи на твердження апелянта, ним, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Досліджені в судовому засіданні за клопотанням позивача додаткові докази висновків місцевогосуду також не спростовують.

Крім того, не зважаючи на твердження апелянта, постановою Березанського міського суду Київської області від 17 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року встановлено, що позивач власником пошкодженого автомобіля Деу-Нексія номерний знак ВІ 1129ВІ не являється.

Інші доводи апелянта висновки суду першої інстанції також не спростовують та не доводять порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, ст.ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Березанського міського суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: