30.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/2759/18
30 жовтня 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/2759/18
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтотранс 2011» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ТОВ «Дніпроавтотранс 2011» 25.04.2018 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за невиконаним грошовим зобовязанням у загальному розмірі 124 130,89 грн. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 була написана розписка, в якій він у рахунок сплати позивачем за нього штрафу за порушення правил дорожнього руху на території Бельгії зобовязався відшкодувати ТОВ «Дніпроавтотранс 2011» 3 000,00 євро строком до 02.11.2018р., однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів.
Представником позивача надано суду заяву, у якій він просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або причин неявки від відповідача не надходило. Відзив на позовну заяву суду не надав, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення, відповідно до ст.280 ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
З позовної заяви вбачається, що відповідно до наказу № 166 від 27.07.2017р. ОСОБА_1 28.07.2017р. було прийнято ТОВ «Дніпроавтотранс 2011» на посаду водія вантажного автомобіля міжнародних перевезень.
Знаходячись у відрядженні з 12.10.2017 року відповідно до подорожнього листа № 570586 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні відповідач 19.10.2017р. переткнув кордон України, про що є протокол автотранспортної перевірки (у перекладі), який був складений Прикордонною службою Польші у місті Радом, інспектором автотранспортної інспекції.
За маршрутом відрядження ОСОБА_1 переткнув кордон Королівства Бельгія, де скоїв правопорушення, яке було зареєстровано згідно правил, пов'язаних з регламентом угоди ACTR ст.12.7 додатку, а саме ненадання документу, що підтверджує активність водія у період з 23.09.2017р. до 02.10.2017р., в результаті чого відповідно до форми № 0677033 на відповідача накладено штраф у розмірі 3 300,00 євро.
З метою сплати штрафу та продовження відрядження відповідач звернувся до керівника ТОВ «Дніпроавтотранс 2011», внаслідок чого 26.10.2017р. на карту ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 3 300,00 євро, що еквівалентно 105 431,31 грн. (а.с.14).
Після повернення з відрядження 02.11.2017р. ОСОБА_1 написав розписку, з якої вбачається, що ТОВ «Дніпроавтотранс 2011» надало йому в рахунок сплати вищевказаного штрафу безвідсоткову позику у розмірі 3 300,00 євро, яку він зобовязався повернути впродовж 365 днів, тобто до 02.11.2018р. (а.с.13).
Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.
Всупереч вищевказаним положенням відповідач свої зобовязання за розпискою не виконав та має заборгованість перед позивачем у розмірі 105 000,00 грн.
Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем.
Водночас, стосовно стягнення з відповідача 3 % річних за період з 02.11.2017р. по 13.04.2018р. у розмірі 1 406,71 грн. та інфляційних втрат за період з листопада 2017р. по лютий 2018 року у розмірі 4 588,50 грн., передбачених ст.625 ЦК України, а також відсотків за період з 02.11.2017р. по 13.04.2018р. у розмірі 7 135,68 грн., передбачених ст.1048 ЦК України, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду 25.04.2018р., тобто до строку виконання відповідачем грошового зобовязання, а також беручи до уваги, що сторони у вищевказаній розписці погодили, що грошових кошти надані відповідачу безвідсотково, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних за період з 02.11.2017р. по 13.04.2018р., інфляційних втрат за період з листопада 2017р. по лютий 2018 року та відсотків за період з 02.11.2017р. по 13.04.2018р., а відтак і про часткове задоволення позовних вимог.
За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.15-16, 525-526, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1053 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтотранс 2011» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.11.2018р.

СуддяОСОБА_2