АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1793/18 Справа № 212/5862/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 53
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» - про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3», правонаступником якого є ОСОБА_4 «СУХА БАЛКА», компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період з 01.07.2000 року по 01.04.2012 року у розмірі 1 377,19 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2008 року по 31.07.2015 року у розмірі 169 506,00 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів; 5 000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати; в якості відшкодування витрат на правову допомогу- суму 5 359,20 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 01.01.1995 року по 19.11.2008 року у розмірі 342,49 грн. та стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 01.01.1995 року по 19.11.2008 року у розмірі 579,89 грн. за заявою позивача ОСОБА_2 - залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказане рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної палати у звязку з порушенням строків їх виплати, та залишив поза увагою той факт, що у 2012 році відповідач провів нарахування та 06.04.2012 року виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 71% з урахуванням своїх фінансових можливостей, отже був зобовязаний виплатити і компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати; не звернув увагу на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, відповідно до норм яких, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а тому відмова суду у цьому за пропуском строку позовної давності є необґрунтованою. Крім того, судом у порушення вимог ст. 79 ЦПК України не стягнуто витрати на правову допомогу.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строку її виплати, суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням їх виплати», оскільки законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду з даними вимогами, що за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, є підставою для відмови у позові, та вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» в період з 26.08.1993 року по 19.11.2008 року та протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці. В цей період відповідачем. підвищувались тарифні ставки і посадові оклади.

У 2012 році ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» здійснено перевірку нарахувань заробітної плати позивачеві та зясовано, що у спірному періоді невірно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час відпусток, в зв*язку з чим відповідачем у відповідності до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затв.Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року)позивачеві здійснено нарахування недовиплаченої зарплати у загальному розмірі 1 419,12 грн.,а 06 квітня 2012 року з врахуванням утримання податків і зборів у відповідності до його заяви виплачено 1 076,63 грн. заборгованості по заробітній платі за період відпусток.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001р.)

З метою реалізації вказаного закону Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Таким чином, грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обовязок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», Положення про компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати (затв.Пост. КМУ 20.12.1997. № 1427), ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобовязано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Відповідно до рішення Конституційного ОСОБА_3 України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Висновок суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням їх виплати» з тих причин, що законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати,- є безпідставним, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються наведеним рішенням Конституційного ОСОБА_3 України від 15 жовтня 2013 року.

Виходячи із наведених норм законів, враховуючи, що ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» виплатило позивачеві заробітну плату за період відпусток з грудня 1995 року по листопад 2008 року, апеляційний суд вважає, що є підстави для нарахування йому компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, яка повинна розраховуватися за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості 06 квітня 2012 року.

В той же час, нема підстав для нарахування компенсації за невиплачені відпустки за періоди: з грудня 1995 року по червень 1998 року та за червень-липень 2001 року, оскільки позивачем такі вимоги не заявлені.

При визначенні розміру компенсації ОСОБА_2 апеляційний суд вважає, що наведений позивачем її розрахунок не може вважатись правильним, оскільки він містить заробітну плату, яка на його думку має бути йому нарахована, в той час як у даному випадку не вирішується спір про розмір його зарплати.

На підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, з врахуванням сум нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, індексу споживчих цін за період, що розглядається, з 1 квітня 2000р. по листопад 2008року загальна сума компенсації складає 1 204,96 грн.. Дана сума підлягає стягненню на користь позивача.

Висновок районного суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, - є помилковим, таким, що протирічить встановленим обставинам та вимогам закону.

Встановлено, що сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення 0,71 позивачу була виплачена в квітні 2012 року.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України , тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідачем не було проведено виплату всіх належних позивачеві сум, зокрема, не нарахована та не виплачена компенсація втрати частини заробітної плати, то перебіг тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, слід вважати таким, що не розпочався.

Вказане районний суд не врахував та дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку слід проводити за правилами, встановленими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, і, таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 складає 158 017,26 грн., а саме : 94,17 грн. (середньоденна заробітна плата) х 1678 робочих днів у періоді з 20.11.2008 року по 30.07.2015 року (період затримки розрахунку заявлений позивачем) = 158 017,26 грн.

Разом з тим, згідно розяснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного ОСОБА_3 України від 12 січня 2012 року, справа № 6-54цс11, і в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, вона має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи наведене та зважаючи на те, що позивачу було виплачено суму 1076,63 грн., істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із сумою виплачених коштів, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, подальші дії відповідача, спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку, та частковим задоволенням позову в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати,- апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000 грн.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України

Враховуючи характер і тривалість винних дій відповідача, засади розумності, виваженості та справедливості, моральних переживань позивача в зв*язку з несвоєчасною виплатою належних йому сум, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_2 600,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.137 ЦПКУ, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4 440.94 грн.

Оскільки, позивач. звільнений від сплати судового збору, то з відповідача ОСОБА_4 «СУХА БАЛКА» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року скасувати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_2: - компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати за період з 01.07.2000 року по 01.04.2012 року у розмірі 1204,96 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000,00 грн.; моральну шкоду в розмірі 600,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 4 440.94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь держави судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_6