Справа № 371/994/17 Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/683/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 07.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

7 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Фінагєєва В.О., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Кагарлицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Миронівського районного суду Київської області від 2 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з Миронівським автотранспортним підприємством 13243 Київського обласного управління автомобільного транспорту, правонаступником якого є ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243», на посаді водія автобуса з годинною тарифною ставкою 0,856 карб. при 6 годинному робочому дні.

Після подій на Чорнобильській АЕС його було відряджено до зони відчуження для участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де у період часу із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року він виконував роботи з організації перевезень вахт шахтарів протягом 13 годин щоденно.

На даний час він має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІ групи у звязку із захворюванням, повязаним з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зазначав, що йому невірно нарахована заробітна плата за роботу у вказаний період, а саме під час нарахування заробітної плати не збільшено на 100 %, тобто вдвічі, тарифну ставку та не нараховано премію за роботу в зоні Чорнобильської АЕС в розмірі 60 % тарифної ставки.

29 травня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою № 534 про перерахунок заробітної плати за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачу нової довідки про заробітну плату встановленого законодавством зразка.

Проте 27 липня 2017 року листом № 39 відповідач відмовив в перерахунку заробітної плати.

У звязку з наведеним, ОСОБА_2 просив зобовязати ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» здійснити перерахунок заробітної плати, а саме збільшити на 100 % тарифну ставку за період із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року та нарахувати премію в розмірі 60 % тарифної ставки (посадового окладу) за цей же період, а також зобовязати відповідача надати нову довідку про заробітну плату встановленого зразку за період виконання ним робіт по ліквації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 2 жовтня 2017 року позов задоволено.

Зобовязано ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_2, а саме збільшити на 100 % тарифну ставку за період із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року та нарахувати премію в розмірі 60 % тарифної ставки (посадового окладу) за період із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року. Зобовязано ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» надати ОСОБА_2 нову довідку про заробітну плату встановленого зразка за період виконання ним робіт по ліквації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у справі - Кагарлицьке обєднане УПФУ Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного зясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначено, що 30 жовтня 2017 року до управління надійшла заява позивача про перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату № 62 від 13 жовтня 2017 року, виданої ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» на підставі оскаржуваного рішення, тому це призведе до виникнення спірних правовідносин між управлінням та позивачем з огляду на подальшу його можливість звернення до суду з приводу неправомірності дій управління щодо перерахунку пенсії.

При цьому, відсутні будь-які правові підстави для видачі позивачу нової довідки встановленого зразка про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії із збільшенням йому тарифної ставки на 100% та нарахування премії в розмірі 60% тарифної ставки за період роботи в зоні відчуження, так як він не отримував заробітну плату в зоні відчуження.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи подано не було.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІ групи у звязку із захворюванням, повязаним з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У 1986 році позивач перебував у трудових відносинах з Миронівським автотранспортним підприємством 13243 Київського обласного управління автомобільного транспорту на посаді водія автобуса з годинною тарифною ставкою 0,856 карб. при 6 годинному робочому дні.

Правонаступником Миронівського автотранспортного підприємства 13243 Київського обласного управління автомобільного транспорту є ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243».

У період часу із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року позивач знаходився у відрядженні в зоні відчуження, працював у м. Чорнобиль Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У травні 2017 року позивач, дізнавшись про постанови уряду, з яких було знято гриф «таємно», виявив, що йому невірно визначено розмір заробітної плати, отриманої за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 29 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243», як правонаступника підприємства, на якому працював на час відправлення його на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про здійснення перерахунку заробітної плати та видачу нової довідки про заробітну плату встановленого зразка.

Згідно листа ПрАТ «Миронівське автотранспортне підприємство 13243» від 27 липня 2017 року № 39 ОСОБА_2 було відмовлено у перерахунку заробітної плати, оскільки не має законних підстав.

Указані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку є обґрунтованими.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 70 вказаного Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Згідно із статтею 36 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 року № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року № 168-5, від 10 червня 1986 року № 207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс, від 16 грудня 1986 року № 694-рс, від 6 січня 1988 року № 12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: № 4с від 9 травня 1986 року, № 58с від 11 червня 1986 року, № 132с від 16 вересня 1986 року, № 179с від 25 грудня 1986 року, № 8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 5 жовтня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 p. № 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, повязані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Рада Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 p. № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, повязані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 p. N 964 - у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ОСОБА_3 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу).

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).

Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 7 травня 1986 року, пункти 1, 4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 5 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Крім того, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки в період часу із 3 червня 1986 року по 7 червня 1986 року ОСОБА_2 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в I-II зоні небезпеки, яка відноситься до території з найбільшим рівнем радіоактивного опромінення, вимоги про здійснення перерахунку заробітної плати є обґрунтованими, адже його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена з врахуванням всіх зазначених вище постанов, в тому числі тарифна ставка за період виконання робіт позивачем в I-II зоні небезпеки повинна бути підвищена на 100%, тобто в два рази та нарахована премія в розмірі 60% тарифної ставки.

Видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, що передбачено статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наказом Міністерства соціальної політики України від 12 жовтня 2012 року № 644 встановлено, що в разі, якщо особа відпрацювала в зоні відчуження менше календарного місяця і пенсію призначають із заробітку, отриманого за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, то слід видавати довідку встановлено у зразка.

Отже, обовязок щодо видачі довідок про заробітну плату особам, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, лежить на підприємстві, установі, організації, з яким особа перебувала у трудових відносинах під час виконання таких робіт.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, в основу яких покладено посилання щодо неотримання позивачем заробітної плати в таких розмірах. Підставою позовних вимог щодо здійснення перерахунку заробітної плати є саме факт неотримання її позивачем за вказаний період у відповідних розмірах.

За приписами статтей 10, 11, 60, 212 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, а тому дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем підстав, з якими закон пов'язує можливість зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, рішення суду першої інстанції про задоволення позову у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Кагарлицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення, а рішення Миронівського районного суду Київської області від 2 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного ОСОБА_4.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

ОСОБА_4