Справа № 755/3500/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" березня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме: на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3.

Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об'єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Для цього Цивільний процесуальний кодекс України покладає на суд обов'язок, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однією з засад цивільного процесу є положення про те, що з конкретною заявою до суду можна звертатися лише один раз. Заявник/позивач не вправі одночасно порушити одну й ту ж справу в декількох судах чи декілька разів. Розгляд і вирішення тотожних справ суперечить загальним принципам правосуддя.

Згідно положення п. 2 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Як убачається із матеріалів поданої позовної заяви, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3.

З огляду на вищевикладене та, встановивши, що позивач звернулась до суду із заявою, яка містить вимоги та підстави їх розгляду аналогічні тим, що є розглянутими із ухваленням рішення суду за наслідками судового розгляду по суті вимог позивача, - наявні підстави для відмови у відкритті провадження за досліджуваною позовною заявою.

При цьому слід зауважити, що діючим сімейним законодавством України не передбачено повторне стягнення на підставі рішення суду з відповідача аліментів на утримання дитини, однак статтею 192 Сімейного кодексу України надано право на звернення до суду із позовною заявою про збільшення розміру аліментів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 186, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Роз'яснити позивачу її право звернення до суду із позовною заявою про зміну розміру аліментів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д я: