ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/5037/15-ц

провадження № 22-ц/4809/114/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Кіселика С.А.,

за участі секретаря - Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 травня 2018 року у складі судді Шевченко І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 030/06.08/71-494 від 05.06.2008 в сумі 1 252 435 (один мільйон двісті п'ятдесят дві тисячі чотириста тридцять п'ять) гривень 90 коп., а саме:

-за кредитом - 1203053,30 грн.;

-по відсотках - 45741,70 грн.;

-пеня - 3640,90 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В свою чергу, 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами і відповідно до укладених договорів відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 030/06.08/71-494К від 05.06.2008, який був укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов вказаного договору банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_4 кредит в сумі 50 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 - графіком погашення кредиту.

Банк свої зобов'язання, визначені договором, виконав в повному обсязі та надав відповідачеві вказані кошти.

В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 05.05.2015 має прострочену заборгованість за кредитом - 56 929,34 дол. США, що за курсом НБУ на 05.05.2015 року складає - 1 203 053,30 грн., за відсотками - 2 164,53 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 45 741,70 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, 09.12.2011 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_5, було укладено договір поруки № 030/06.08/71-494К-Р-1.

Відповідно до умов договору поруки відповідач ОСОБА_5, як поручитель, поручається за виконання відповідачем ОСОБА_4 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 05.06.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О. за реєстровим № 1953, відповідно до умов якого на забезпечення основного зобов'язання ОСОБА_4 передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

21.09.2015 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» в якому просили визнати недійсними з моменту укладення:

- кредитний договір від 05.06.2008 № 030/06.80/71-494К, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк»;

- договір іпотеки від 09.12.2011 , укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бабіч Л.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2292, 2293/37;

- договір поруки № 030/06.08/71-494К-Р-1 від 09.12.2011, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк».

Зустрічний позов мотивовано тим, що позичальник не отримував грошових коштів в сумі 50 000 доларів США ні з каси банку, ні з свого поточного рахунку, якого також відкрито не було, а іншого способу надання кредиту в іноземній валюті не існувало.

Банк не мав генеральної ліцензії на здійснення операцій у валюті та не мав права видавати кредит в іноземній валюті.

Під час укладення договору банк приховав повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за кредитним договором чим ввів в оману позивача.

Крім того кредитний договір укладено з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 травня 2018 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 030/06.08/71-494 від 05.06.2008 в сумі 1 252 435 (один мільйон двісті п'ятдесят дві тисячі чотириста тридцять п'ять) грн. 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати по справі в сумі 1 827,00 грн., з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсним - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому позивач має право вимагати від боржника погашення боргу, процентів та стягнення штрафних санкцій.

Відповідачами належним чином не доведено, що при укладанні кредитного договору діями ПАТ «Сведбанк» введено їх в оману.

Підстав для задоволення зустрічного позову з підстав визначених Законом України «Про захист прав споживачів» не встановлено.

Письмова форма договору позики є доказом не лише укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «АльфаБанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не дотримані вимоги ст.265 ЦПК щодо змісту рішення суду України, а саме: не зазначено заперечення відповідача, в мотивувальній частині рішення не зазначено про фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, яких встановлені відповідні обставини, не зазначені докази, які були надані відповідачем, а також мотиви їх відхилення, не надано мотивовану оцінку кожного аргументу наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом взято до уваги як доказ сумнівні документи, без дослідження оригіналів доказів.

Позивачем не надано до суду повний текст договору, належним чином завіреного.

Викликає сумнів об'єктивності та неупередженості суду при винесенні рішення та всебічного та повного з'ясування обставин справи, так як суд в рішенні протирічить сам собі відхиляючи доказ сторони відповідача щодо експертного висновку.

Не врахування судом пояснень відповідачів та не взяття до уваги висновку експерта є не повне та не всебічне з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

На підставі законодавства України ПАТ «СВЕДБАНК» не мав відповідних повноважень на здійснення валютних операцій та не був уповноваженим банком на здійснення валютних операцій на видачу кредиту в іноземній валюті резидентам України фізичним особам для використання на території України.

Відсутність відповідних повноважень у банку на момент укладання договору і не повідомлення про це споживача, є обманом споживача, який має прямий наслідок укласти угоду для отримання незаконного прибутку.

Ознайомившись з експертним висновком, який є доказом по справі, є всі підстави вважати, що відповідачем не надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту та введено споживача в оману.

Банк навмисно зазначив у договорі нижчий показник реальної процентної ставки, яка насправді становить 12,89 %, що на 0,99 % вище ніж зазначено експертному висновку реальної процентної ставки.

Банк навмисно не зазначив у договорі показник у грошовому виразі сукупності вартості кредиту, який насправді вищий на 75992,00 доларів США.

Банк невірно всупереч Постанові НБУ від 10.05.2007 та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вніс у додаток № 1 вимоги Розділу 3 Постанови, яка змістом не відповідає цифровим показникам зазначеним у колонці.

Банк навмисно не надав споживачу до укладання договору споживчого кредитування інформацію про умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином намагаючись приховати повну та достовірну інформацію для споживача під час укладання договору, з метою того щоб споживач не розумів наслідків укладання даного виду договору з метою отримання надприбутків.

В порушення п.2 ч. 1ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Враховуючи висновки експерта, відповідачем не були дотримані вимоги ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: не було надано в письмовій формі всіх можливих схем погашення кредиту, що призвело до порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг та відповідно обману Позивачу, щодо реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Приведений експертний висновок підтверджує, що під час укладення кредитного договору відповідач приховав від позивача повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної вартості кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, погашаючи кредит у порядку визначеному Графіком погашення заборгованості.

В момент укладення кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору - ціни та відсоткової ставки, а тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору в вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертних досліджень та висновків, суперечили його волевиявленню на укладення договору саме на таких умовах суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині.

У зв'язку з тим, що всупереч діючому законодавству, кредитний договір був укладений за умови використання іноземної валюти як засобу платежу на території України, чим значно погіршується становище позивачів як споживачів кредитних послуг порівняно з банком (відповідачем), тому що всі ризики коливань національної валюти по відношенню до долара США несуть відповідачі.

Умови Кредитного договору є не справедливими, так, як всупереч добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків відповідачів - споживачів кредитних послуг.

Не справедливими є умови Кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти шляхом порушення вимог закону, позивач перекладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на відповідачів, як споживачів кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України.

Договори про надання споживчого кредиту, що укладалися після набрання Законом України "Про захист прав споживачів" у новій редакції (тобто після 13 січня 2006 року) повинні містити детальний розпис сукупної вартості, який за змістом відповідає вимогам закону.

А договори, що укладалися після набрання чинності Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (тобто після 05 червня 2007 року), повинні містити детальний розпис сукупної вартості, який не лише за змістом відповідає вимогам закону, а й за формою - вимогам постанови.

Детальний розпис загальної вартості кредиту для відповідача - споживача, є істотною умовою договору про надання споживчого кредиту.

Банківська установа не повідомляла відповідача у письмовій формі перед укладанням договору споживчого кредиту про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, та орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги, представник ПАТ «Альфа-Банк» Луньова А.Г. позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Від ПАТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 030/06.08/71-494К.

Відповідно до п.1 вказаного кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000 доларів США на строк з 05.06.2008 по 04.06.2033 та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 1.3 визначено розмір процентів, який складає 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1.2. цього Договору.

Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, з метою придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.4 Договору).

05.06.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О. за реєстровим № 1953, відповідно до умов якого на забезпечення основного зобов'язання ОСОБА_4 передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

09.12.2011 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про внесення змін і доповнень № 2 до вищезазначеного договору, яким змінена строкова заборгованість і пунктом 1 розмір строкової заборгованості за домовленістю сторін визначений в сумі 60 142,48 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 030/06.08/71-494К від 05.06.2008 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 09.12.2011 було укладено договір поруки № 030/06.08/71-494К-Р-1.

Відповідно до п.1 вказаного договору поруки поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 030/06.08/71-494К від 05.06.2008 у сумі 60 142,48 доларів США строком до 04.06.2033, з процентною ставкою 11,9% річних та несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В свою чергу, 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами і відповідно до укладених договорів відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №030/06.08/71-494К від 05.06.2008, який був укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

ПАТ «Альфа-Банк» у відповідності до вимог чинного законодавства, набуло права вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

ПАТ «Сведбанк» належним чином виконав умови договору, факт видачі коштів у розмірі 50 000 доларів США, підтверджується копією заяви на видачу готівки № 1 від 05.06.2008 рок (а.с. 162 тому 1).

ОСОБА_4 приступив до виконання кредитного договору і на протязі тривалого часу сплачував платежі, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору та не оспорюється сторонами по справі.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 05.05.2015 відповідач має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 56 929,34 дол. США, що за курсом НБУ на 05.05.2015 складає - 1 203 053,30 грн., за відсотками - 2 164,53 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 45 741,70 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 549 ч.1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст.ст. 625,1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів.

За приписами ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом.

Згідно вимог статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріалами справи підтверджується, що 05.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 030/06.08/71-494К (т.1 а.с.7-10).

Відповідно до п.1 вказаного кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000 доларів США на строк з 05.06.2008 по 04.06.2033 та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 1.3 визначено розмір процентів, який складає 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1.2. цього Договору.

Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, з метою придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.4 Договору).

05.06.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О. за реєстровим № 1953, відповідно до умов якого, на забезпечення основного зобов'язання ОСОБА_4 передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

09.12.2011 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про внесення змін і доповнень № 2 до вищезазначеного договору, яким змінена строкова заборгованість і пунктом 1 розмір строкової заборгованості за домовленістю сторін визначений в сумі 60 142,48 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 030/06.08/71-494К від 05.06.2008 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 09.12.2011 було укладено договір поруки № 030/06.08/71-494К-Р-1 (т.1а.с.99-102).

Відповідно до п.1 вказаного договору поруки поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 030/06.08/71-494К від 05.06.2008 у сумі 60 142,48 доларів США строком до 04.06.2033, з процентною ставкою 11,9% річних та несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т.1а.с.31).

15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами і відповідно до укладених договорів відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №030/06.08/71-494К від 05.06.2008, який був укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (т.1 а.с.32).

Нотаріально завірену копію укладеного 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором досліджено в судовому засіданні апеляційного суду.

За таких обставин доводи апеляційної скарги, що ПАТ «Альфа-Банк» не надав суду належного доказу про виникнення у нього права вимоги за кредитним договором №030/06.08/71-494К від 05.06.2008 укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Заявою на видачу готівки №1 від 05.06.2008(т.1 а.с.162) підтверджується, що ПАТ «Сведбанк» належним чином виконав умови договору та видав ОСОБА_4 50 000 доларів США.

ОСОБА_4 приступив до виконання зобов'язання кредитного договору і на протязі тривалого часу сплачував платежі, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору та квитанціями про сплату коштів (т.1 а.с.45,103-108).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 05.05.2015 відповідач має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 56 929,34 дол. США, що за курсом НБУ на 05.05.2015 складає - 1 203 053,30 грн., за відсотками - 2 164,53 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 45 741,70 грн.

Оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору та не повертає отримані кошти суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення боргу з відповідача в судовому порядку.

Правильними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на таке.

Статтею 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 визначено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Пунктом 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

На час видачі кредиту ВАТ «Сведбанк» мало Банківську ліцензію №38 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» видану 07.12.2007 Національним Банком України (т.2 а.с.177).

Приписами ст.ст.192,524,533 ЦК України визначено право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу і станом на 05.06.2008 (дата видачі кредиту) законодавчої заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті не було.

З огляду на викладене ВАТ «Сведбанк» мав право надавати споживчі кредити в іноземній валюті.

Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з якими частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

Доводи апеляційної скарги про несправедливі умови кредитного договору з огляду на те, що валютний ризик перекладено на споживача, також є безпідставними.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, йому відомо було про можливість отримання кредиту в національній валюті.

Саме по собі неповідомлення банком про зростання /коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним, з огляду на те, що відповідач, добровільно погодившись на отримання кредиту в іноземній валюті, діяв на власний розсуд та ризик і сам повинен був передбачати у момент укладення договору можливість зміни курсу української гривні до іноземної валюти.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з недотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Обґрунтовуючи невідповідність спірного договору про надання споживчого кредиту вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», позивач посилався на висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2213 від 28.04.2017 згідно якого:

- сукупна вартість кредиту у процентному значенні (реальна процентна ставка) на момент укладання кредитного договору № 030/06.08/71-494К від 05.06.2008 складає 12,89% та є вищою від визначеною договором процентної ставки за користування кредитом;

- сукупна вартість кредиту у грошовому виразі (абсолютне значення подорожчання кредиту), на момент укладання кредитного договору складає 75992 дол. США;

В межах наявних матеріалів встановлено, при виконанні розрахунку в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, за період з 05.06.2008 по 08.07.2016 та пр. застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 08.07.2016 :

- реальна процентна ставка на момент укладання кредитного договору складає 32,97%;

- абсолютне значення подорожчання кредиту за договором складає 1297312,85 грн.

В межах наявних матеріалів, щомісячні платежі (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), що передбачені умовами кредитного договору на момент його укладення, становили: від 68 дол.США до 678 дол.США.

В межах наявних матеріалів, при здійсненні позичальником платежів за офіційним курсом НБУ по відношенні до долара США за перод з 05.06.2007 по 08.07.2016 та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на 08.07.2016 щомісячні платежі по кредитному договору складають: від 1687,41 грн. до 14594,94 грн.

Згідно наявних матеріалів, оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору виконано з недотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року та Закону України «Про захист прав споживачів» (т.3 а.с.1-29).

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. А також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для свідомого вибору.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме ВАТ «Сведбанк».

Згідно заяви-анкети на отримання кредиту ОСОБА_4 просив видати кредит в сумі 50000 доларів США з процентною ставкою 11,9% річних (27-28).

Згідно п.10.13 кредитного договору визначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування, а також була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168.

Встановивши на підставі висновку експерта ті обставини, що банком не була надана позивачу повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту у частині, що стосується реальної процентної ставки, яка в ході виконання умов кредитного договору виявилась вищою, ніж зазначено у договорі, при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Суд прийняв до уваги, що позивач отримав кошти за договором в еквіваленті до іноземної валюти, з 2008 року виконував умови договору шляхом здійснення платежів. У випадку встановлення сплати процентів за користування кредитом у більшому розмірі, ніж той, що передбачений умовами договору, позивач має право на проведення відповідного перерахунку або повернення зайво сплачених коштів.

Висновки судово-економічної експертизи не спростовують презумпції правомірності правочину у цілому.

Суд звертає увагу, що зустрічний позов про визнання недійними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, пред'явлено до ПАТ «Альфа-Банк», яке не було стороною в зазначених договорах, а ПАТ «Сведбанк», як сторона оспорюваних договорів, до участі у справі не залучено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про недотримання судом вимог ст. 265 ЦПК України, щодо змісту рішення суду, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного суд вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 18 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26.11.2018.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді С.М.Єгорова

С.А.Кіселик