Справа №:755/482/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення по цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення по цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, тобто при примусовому стягненні одночасно всієї суми за ухваленим судом рішенням він буде вимушений сплатити відразу 6040,44 грн., що для нього є неможливим, з огляду на його поточний матеріальний стан. Водночас, зазначені кошти у нього можуть бути у наявності, якщо рішення буде виконуватись певними частками. Таким чином, на його думку, єдиним ефективним засобом забезпечити виконання судового рішення у даному випадку є його розстрочення. У зв'язку з чим просить розстрочити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/482/16-ц від 27 липня 2016 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики у сумі 302022 грн. 40 коп., а саме: стягнути негайно 20000 грн.; стягнення 80000 грн. відстрочити на 3 місяця, з моменту набрання ухвалою про розстрочення рішення чинності; стягнення 202022,00 грн. відстрочити на 6 місяців з моменту набрання чинності ухвалою про розстрочення рішення.

Заявник в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглянути питання про розстрочення виконання судового рішення за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розстрочення виконання рішення суду підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 липня 2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 302 022,40 грн. (а.с. 46-48).

Дане рішення набрало чинності 12 вересня 2016 року, проте належним чином оформлений виконавчий лист заявник одержав 19 травня 2017 року.

Доказів відкриття виконавчого провадження та направлення постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам до суду не надано.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов'язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантується право кожної особи на звернення до суду з позовом стосовно захисту її прав та обов'язків цивільного характеру. У справі «Горнсбі проти Греції»Європейський суд зазначив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина процесу розгляду справи судом.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, але не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein V. Germany).

Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки заявник перебуває у скрутному матеріальному становищі та не має змоги сплатити авансовий внесок у розмірі 6040,44 грн., суд вважає, що заява ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення по цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 260-261, 353, 435 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення по цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Розстрочити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/482/16-ц від 27 липня 2016 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики у сумі 302022 грн. 40 коп., а саме: стягнути негайно 20000 грн.; стягнення 80000 грн. відстрочити на 3 місяця, з моменту набрання ухвалою про розстрочення рішення чинності; стягнення 202022,00 грн. відстрочити на 6 місяців з моменту набрання чинності ухвалою про розстрочення рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя Н. Є. Арапіна