АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 654/3844/16-ц Головуючий в І інстанції Францішко Ю.В. Номер провадження:22-ц/791/293/18 Доповідач: Колісниченко А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2017 рокув цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що в період з 28 серпня 1998 року по 10 листопада 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6 За період шлюбу нею, разом з відповідачем, за спільні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: по вул.Миру,66 кв.№1 в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області; транспортний засіб ЗАЗ ОСОБА_3 р.н. НОМЕР_1; причіп р.н. НОМЕР_2. Оскільки у добровільному порядку вони з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу придбаного під час шлюбу майна, ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог та посилаючись на положення ст.ст.57,60,69-72 СК України, просила суд: поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя між нею та ОСОБА_6, визнавши за нею право особистої власності на ? частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області; призначити будівельно-технічну експертизу домоволодіння для встановлення технічної можливості розподілу в натурі та визначення можливих варіантів поділу нерухомого майна; визнати за нею право власності на ? частину транспортного засобу ЗАЗ ОСОБА_3 р.н. НОМЕР_1 та загального причіпу р.н. НОМЕР_2, або грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, висновки якого не відповідають обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було взято до уваги той факт, що під час придбання спірного майна вона з відповідачем проживали однією сімєю, були поєднані одним побутом, взаємними правами та обовязками, кожен з подружжя мав власні кошти від продажу належного їм майна, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, і спірний будинок було придбано саме за спільні кошти подружжя. Крім того, судом взагалі не досліджувалося питання щодо поділу транспортних засобів. В матеріалах справи наявні документи на автомобіль та причеп, але з моменту придбання до теперішнього часу дане рухоме майно у встановленому законом порядку не перереєстровано на нового власника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи та процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги повязані лише з визнанням права особистої власності на ? частину домоволодіння, вони не мажуть бути задоволенні у звязку з недоведеністю стороною позивача факт придбання зазначеного обєкту нерухомості за спільні кошти подружжя.

Одним із предметів судового розгляду у даній справі є вирішення питання про статус нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_2, в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя, що було придбано 26 листопада 1999 року на імя відповідача.

Оскільки вказане домоволодіння було придбане у 1999 році, тому правовідносини щодо визначення статусу вказаного майна регулюються правовими нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України .

Суд першої інстанції, при постановленні рішення по даній справі, в порушення вимог закону, на вищевказані обставини справи не звернув уваги та не дав їм відповідної правової оцінки, невірно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права -Сімейного кодексу України ( 2003 р.)

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до постановлення судом незаконного рішення, яке підлягає частковому скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 28 серпня 1998 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 05 грудня 2016 року, шлюб розірвано (а.с.11).

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та зареєстрованого на товарній біржі 26 листопада 1999 року, ОСОБА_6 купив за 2 000,00 грн. квартиру №1, яка знаходиться в будинку №66 по вул. Садовій в селі Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., кількість кімнат 2 (а.с.8,9).

Як вбачається з довідки Новофедорівської сільської ради Голопристанського району від 13 грудня 2016 року частина вулиці Садової в с. Залізний Порт була перейменована на вулицю Миру (а.с.10).

Згідно ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Статтею 28 КпШС України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними.

Аналогічне положення містяться також у ст.ст. 60, 70 СК України.

Виходячи з того, що спірне домоволодіння було придбано за час перебування сторін по справі у шлюбі - воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу за вимогою позивача у даній справі порівну між подружжям в силу положень ст. 22 КпШС України, тобто по 1/2 частини за кожним.

Посилання відповідача на те, що спірний будинок є виключно його власністю, оскільки він був придбаний виключно за його особисті кошти, якими він володів після продажу 20 жовтня 1999 року його особистої квартири в місті Херсоні (а.с.135,140), не ґрунтуються на законі та знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами по справі. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що належні відповідачу кошти, отримані ним після продажу квартири, були спрямовані саме на придбання спірного домоволодіння, і в подальшому також утримувалось та поліпшувалося виключно за його особисті кошти. Натомість, з матеріалів справи та пояснень позивача також вбачається, що на період купівлі спірного нерухомого майна, вона також володіла власними коштами, отриманими нею від продажу спадкового майна, що могли бути також спрямовані на придбання нерухомості, її поліпшення та подальше утримання (а.с.27-32).

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що за ОСОБА_5 необхідно визнати право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння.

Позовні вимоги ОСОБА_5 щодо поділу спірного домоволодіння в натурі згідно висновків проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи №25/2017 (а.с.78-125) колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-130 цс13.

Як вбачається з матеріалів справи на момент купівлі спірного домоволодіння воно мало загальну площу - 56,2 кв.м., житлову площу - 30,5 кв.м., кількість кімнат 2, а також сарай площею 7,5 кв.м. (а.с.8,9). Згідно технічного паспорту, складеного за станом на 26 жовтня 2017 року, зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 899 кв.м. та складається з: загальної площі 67,6 кв.м.; житлової площі 29,5 кв.м.; допоміжної (підсобної) площі 38,1 кв.м., а також у своєму складі має відповідні будівлі та споруди, з яких 3 сараї (літ. «В», «Д», «З»), літня кухня (літ. «И») та гараж (літ. «К») віднесено до самочинного будівництва (а.с.151-153).

Матеріали справи не містять проектної документації та доказів введення в експлуатацію зазначених самочинно збудованих приміщень, а також нових правовстановлюючих документів на нерухоме майно з урахуванням його реконструкції (здійснення прибудови) у відповідності до встановленого законом порядку, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про поділ домобудівлі, до складу приміщень якої входять самочинно збудовані приміщення.

Позовні вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на ? частину транспортного засобу ЗАЗ ОСОБА_3 р.н. НОМЕР_1 та загального причепу р.н. НОМЕР_2, або отримання грошової компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно, також не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація, яка б підтверджувала наведену в позові вартість даного рухомого майна, факт його придбання та належність його відповідачу на праві власності. Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу автомобіль НОМЕР_3, 2004 року випуску, та причеп р.н. НОМЕР_2, 2005 року випуску, належать третім особам ОСОБА_8І та ОСОБА_9 (а.с.34).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_10, а відтак і про часткове задоволення її апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367,374,376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2017 року, в частині відмови ОСОБА_5 у задоволенні вимог про визнання права власності на ? частину домоволодіння, розташованого АДРЕСА_3, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги.

Дата складання повного тексту судового рішення - 07 березня 2018 року.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3