Справа № 307/997/18
Провадження № 2/307/830/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Цонинець Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві представник зазначив, що згідно кредитного договору №б/н від 01 грудня 2010 року відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

В порушення укладених умов кредитного договору №б/н від 01 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе зобовязань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 28.02.2018 року його заборгованість перед банком становить 88212,08 гривень, з яких 2105,85 гривень сума заборгованості за кредитом, 77479,46 гривень сума заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3950 гривень заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована ставка), 4176,77 гривень штраф (процентна складова).

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 88212,08 гривень заборгованості за кредитним договором №б/н від 1 грудня 2010 року.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають до задоволення. Позивач свої вимоги мотивує тим, що викладені в позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами: розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з тарифів банку, витягом з Умов та Правал надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Вказуючи на наявність у нього зобовязань перед банком, позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на відповідному банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Визнаючи обставини, щодо підписання заяви та відповідно укладення з банком договору, також отримання кредитних коштів він заперечує обставини укладення кредитного договору на умовах, викладених в доданих до позовної заяви копіях Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифах банк, оскільки на момент укладення кредитного договору діяли зовсім інші умови кредитування, зокрема щодо встановлення розміру відсотків за користування кредитними коштами. Додана до позовної заяви копія витягуз Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на яку посилається позивач як на доказ, є неналежним доказом, оскільки стосується умов кредитування за договорами, які укладено значно пізніше, а ніж кредитний договір між ним та банком. Так, вказані тарифи містять вказівку на розмір відсотків, починаючи з 01.09.2014 року 2,9 % та з 01.04.2015 року 3,6%, що при укладенні ним договору 01.12.2010 року, в ньому взагалі не обумовлювалось. Що стосується витягу з Умов і Правил надання банківських послуг, то такі викладені в редакції чинній на сьогоднішній день, що з урахуванням проведення їх актуалізації декілька десятків разів, з моменту їх затвердження в 2010 році, такі не містять умов кредитування діючих на час укладення кредитного договору між сторонами. Крім цього, з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 01.12.2010 року, яким позивач обґрунтовує розмір заборгованості відповідача перед банком, станом на 28.02.2018 року в сумі 88212,08 гривень, вбачається, що за наявності поточної заборгованості за кредитом в розмірі 665,63 гривень, а простроченої заборгованості за кредитом 1440,22 гривень, банк в період з дати укладення договору і по 31.08.2014 року здійснював нарахування відсотків за користуванням кредитом в розмірі 30 % річних, починаючи з 01.09.2014 року - в розмірі 34,80 % річних та з 01.04.2015 року в - розмірі 43,20%. Позивач за відсутності його згоди збільшив в односторонньому порядку процентну ставку 01.09.2014 року до розміру 34,80% річних та з 01.04.2015 року - в розмірі 43,20 % річних. При цьому, позивач збільшив розмір процентної ставки в односторонньому порядку 01.04.2015 року в порядку до 43,20% річних, після настання строку повернення кредиту, оскільки термін дії кредитної картки закінчився в листопаді 2014 року. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити у звязку зі спливом строків позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, який закінчився ще 19 березня 2015 року. Також пояснив, що відповідач ОСОБА_1 після 19 березня 2015 року взагалі не сплачував кредит. Просить відмовити в задоволенні позову у звязку із спливом строку позовної даності.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно умов кредитного договору №б/н від 01 грудня 2010 року відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов кредитного договору №б/н від 01 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе зобовязань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 28.02.2018 року його заборгованість перед банком становить 88212,08 гривень, з яких 2105,85 гривень сума заборгованості за кредитом, 77479,46 гривень сума заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3950 гривень заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, 500 гривень штраф (фіксована ставка), 4176,77 гривень штраф (процентна складова).

Згідно ст..256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений загальний трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ст.261 ч.1 та ч.5 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 264 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс14, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

В судовому засіданні встановлено, що строк закінчення дії кредитної картки, згідно якої відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку на самій кредитній картці зазначений листопадом 2014 року.

Як ствердив в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 останній платіж по кредиту в розмірі 500 гривень відповідач ОСОБА_1 здійснив 19 березня 2015 року та після цієї дати погашення заборгованості взагалі не здійснював.

При цьому суд констатує, що наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту та відсотків за його користування також не свідчить про здійснення платежів по кредиту відповідачем ОСОБА_1. після 19 березня 2015 року.

Інших належних і допустимих доказів в судовому засіданні сторонами не наведено.

Отже, оскільки строк дії кредитної картки щодо надання кредиту відповідачу ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 1 грудня 2010 року закінчився 19 березня 2015 року, то саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні з даним позовом до Тячівського районного суду Закарпатської області згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 12 квітня 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України.

Згідно ст..266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 наполягав на застосуванні спливу позовної давності, а позивач не ставив питання про поновлення цього строку.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості в сумі 88212,08 гривень, за кредитним договором №б/н від 1 грудня 2010 року слід відмовити у звязку із спливом строку позовної даності.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача ПАТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 278, 526, 530, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у звязку із спливом строку позовної даності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2018 року.

Г о л о в у ю ч и й: ОСОБА_3