Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 298/500/15-ц

провадження № 61-6690св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Акціонерна фірма «Яворник»,

третя особа - управління Пенсійного фонду України у Великоберезпянському районі Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Панька В. Ф., Ігнатюка Б. Ю., Мацунича М. В., від 30 березня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерна фірма «Яворник» (далі - ПАТ «АФ «Яворник»), третя особа - управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області, про зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що у період з 17 вересня 1982 року по 18 листопада 1999 року вона працювала у Великоберезнянському лісокомбінаті, Костринському комбінаті кухонних меблів, Великоберезнянському меблевому комбінаті Закарпатської області, правонаступниками яких є ПАТ «АФ «Яворник», і виконувала оздоблення виробів з деревини з використанням лакофарбових матеріалів, що містять шкідливі речовини третього класу небезпеки, за професією оздоблювальниці.

Зазначала, що відповідач відмовив їй у видачі довідки про стаж роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, що позбавило її можливості отримати пільгову пенсію.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила встановити факт її роботи протягом повного робочого дня на Костринському комбінаті кухонних меблів, Великоберезнянському мебельному комбінаті, ВАТ «АФ «Яворник» і за період з 11 травня 1985 року по 18 листопада 1999 року й виконання оздоблення виробів з деревини з використанням лакофарбових матеріалів, що містять шкідливі речовини третього класу небезпеки, за професією оздоблювальниці за указаний період; визнати дії ПАТ «АФ «Яворник» щодо невидачі їй уточнюючої довідки, оформленої відповідно до нормативно-правових актів неправомірними; зобов'язати відповідача видати на її ім'я уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, оформлену у відповідності до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній з усіма необхідними відомостями.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у складі судді Лютянської М. С. від 23 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт роботи ОСОБА_4 протягом повного робочого дня на Костринському комбінаті кухонних меблів, Великоберезнянському мебельному комбінаті, ВАТ «АФ «Яворник» за період з 11 травня 1985 року по 18 листопада 1999 року, виконувала оздоблення виробів з деревини з використанням лакофарбових матеріалів, що містять шкідливі речовини третього класу небезпеки, за професією оздоблювальниці за період з 11 травня 1985 року по 18 листопада 1999 року.

Визнано дії ПАТ «АФ «Яворник» щодо невидачі ОСОБА_4 уточнюючої довідки, оформленої відповідно до нормативно-правових актів неправомірними.

Зобов'язано ПАТ «АФ «Яворник» видати на ім'я ОСОБА_4 уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, оформлену у відповідності до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, з усіма необхідними відомостями.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач працювала у відповідача на роботах зі шкідливими і важкими умовами із застосуванням шкідливих речовин не нижче третього класу небезпеки повний робочий день, тому встановив факт роботи позивача у відповідача та визнав неправомірними дії відповідача щодо відмови останній у видачі уточнюючої довідки для призначення їй пільгової пенсії.

Справа неодноразово розглядалась судом апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що трудова книжка позивача не містить відомостей, що остання працювала на посадах, на підставі яких вона має право на пільгову пенсію.

При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що позивачка працювала не в меблевому, а у сувенірному виробництві, що відповідає наказам на підприємстві, починаючи з 1985 року не мала відношення до меблевого виробництва, а відповідно до наказу ПАТ «АФ «Яворник» № 1/к від 02 січня 1996 року з часу його видачі була припинена робота всіх виробничих підрозділів підприємства на час забезпечення фірми фінансовими ресурсами і позивачка до 18 листопада 1999 року знаходилась у вимушеній відпустці за свій рахунок до часу звільнення. Разом із тим, зазначав, що оздоблювальник деревини міг виконувати різні роботи, не пов'язані із застосуванням лакофарбових матеріалів і вперше така професія була внесена у Список № 2 з 21 січня 1992 року, а до цього часу, працівники цієї професії не користувались правом пільгового пенсійного забезпечення. Суд першої інстанції вищезазначених фактичних обставин справи та вимог закону не врахував, в рішенні не встановив фактів та не зазначив конкретних підстав для задоволення позовних вимог.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції формально розглянув справу, не врахував покази свідків, які працювали разом із позивачем; не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема, трудовій книжці, особовій картці, наказу про звільнення, в яких вказано, що позивач працювала в меблевому цеху; а також наказу від 23 травня 1995 року № 67, де вказано, що оздоблювальники всіх найменувань мають право на державну пенсію на пільгових умовах, а тому безпідставно відмовив їй у позові.

У червні 2016 року ПАТ «АФ «Яворник» подало відзив (заперечення) на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що у період з 17 вересня 1982 року по 18 листопада 1999 року ОСОБА_4 працювала у Великоберезнянському лісокомбінаті, Костринському комбінаті кухонних меблів, Великоберезнянському меблевому комбінаті Закарпатської області, правонаступниками яких є ПАТ «АФ «Яворник».

Наказом ПАТ «АФ «Яворник» від 23 травня 1995 року № 67 затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівникам, яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах. У додатку до цього наказу міститься список виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах по списку № 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», код 2314 - обробники виробів з деревини, ґрунтувальники, красильники, лакувальники, полірувальники, оздоблювачі всіх найменувань, полірувальники всіх найменувань, пульверизаторники, шліфувальники всіх найменувань, зайняті шліфуванням поверхонь покритих лакофарбовими матеріалами, шліфувальники, шпаклювальники, які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, що містять шкідливі речовини не нижче третього класу небезпеки.

Відповідно до наказу ПАТ «АФ «Яворник» від 25 вересня 2000 року № 152 про результати повторної атестації робочих місць за умовами праці, в графах робоче місце та пільгове забезпечення вказано: опоряджувальники виробів з деревини (які працюють із застосуванням лакофарбових матеріалів, що містять шкідливі речовини не нижче 3-го класу небезпеки, Список № 2).

Відповідні записи про атестацію робочих місць до трудової книжки ОСОБА_4 внесені не були.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, встановлено, що для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Так, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки, надані підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умов праці, а також зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

У довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ; підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка. Право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах підтверджує підприємство, де набуто відповідний стаж.

Тобто, уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Дана довідка призначена для подальшого її надання особою, що оформлює пенсію, відповідним органам Пенсійного фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

При цьому, сам факт наявності в Списках тієї чи іншої посади, яку обіймає особа, не дає права на призначення пільгової пенсії. Підставою для визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах є не тільки наявність професії у відповідному Списку, а й зайнятість в умовах, передбачених Списком, повний робочий день, а також підтвердження відповідних умов праці за результатами атестації робочих місць.

Зокрема, до пільгового стажу зараховується період роботи на відповідних посадах або за професіями, при обов'язковому підтверджені документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що вона у період з 17 вересня 1982 року по 18 листопада 1999 року здійснювала оздоблення виробів з деревини із застосуванням лакофарбових матеріалів, що містять шкідливі речовини третього класу небезпеки, а тому відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на пенсію на пільгових умовах.

Слід зазначити, що позивач має право на пенсію на пільгових умовах на підставі пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у разі наявності стажу роботи не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, за результатами атестації робочих місць.

Разом із тим, перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівникам, яким підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом ПАТ «АФ «Яворник» 23 травня 1995 року № 67, а з 02 січня 1996 року була припинена робота всіх виробничих підрозділів підприємства на час забезпечення фірми фінансовими ресурсами і позивачка до 18 листопада 1999 року знаходилась у вимушеній відпустці за свій рахунок до часу звільнення, тобто у позивача відсутній стаж роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2, необхідний для отримання пенсії на пільгових умовах на підставі пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових відстав для задоволення позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк