АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 726/1354/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І.

секретар Герман Я.І.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представника третьої особи Сабадаш Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Байцар Л. В.),

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Зазначав, що з 06 листопада 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, від якого у них народилося двоє дітей: доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З лютого 2017 року він проживає окремо від відповідачки та дітей.

Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, позивач просив усунути перешкоди у спілкуванні з ними та їх вихованні, визначити спосіб участі у вихованні дітей та спілкуванні з ним як з батьком.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив визначити його участь у спілкуванні та вихованні дітей в вигляді систематичних побачень:

- з донькою ОСОБА_7 у понеділок, середу з 13 години 30 хвилин по 18 годину 30 хвилин та у неділю з 10 години до 15 години кожного тижня без участі матері; перших три зустрічі після набрання законної сили рішення суду провести за участю матері та психолога;

- з донькою ОСОБА_6 у понеділок, середу з 10 до 13 години та у неділю з 15 до 20 години у присутності матері до досягнення дитиною дворічного віку;

надати можливість проводити з дітьми кожні шкільні канікули в літній та зимовий період не менше семи діб.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визначено такий порядок участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні його дітей, а саме, у вигляді систематичних побачень з дітьми:

- з донькою ОСОБА_7 щосереди та щонеділі з 14 до 16 години за участю матері дитини; перших шість зустрічей після набрання рішенням законної сили провести за участю матері дитини та дитячого психолога; тиждень поспіль під час літніх канікул, 3 дні поспіль під час зимових канікул - за попередньою домовленістю з матір'ю дитини;

- з донькою ОСОБА_6 щосереди та щонеділі з 14 до 16 години за участю матері дитини та за попередньою домовленістю з нею.

Попереджено відповідачку ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди батьку дітей у спілкуванні з їхніми дітьми.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачка та третя особа не подавали.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що визначений ним спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідає віковим потребам дітей та за сумлінного відношення батька до виконання своїх обов'язків є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дітей на даний час.

Апеляційний суд в основному погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що сторони з 06 листопада 2009 року перебувають у шлюбі, від якого мають двох дочок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 проживає окремо від відповідачки та дітей.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 червня 2017 року №332/13 як органом опіки та піклування визначено участь позивача у вихованні малолітніх дітей, встановлено порядок побачення з доньками щосереди та щонеділі з 14 до 16 години у присутності матері дітей.

Встановлено, що між сторонами виникають конфлікти з приводу дотримання визначеного органом опіки та піклування графіка спілкування з дітьми.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги позивача про зобов'язання відповідачки не перешкоджати позивачу у спілкуванні та вихованні дітей, а саме, попереджено відповідачку ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди батьку дітей у спілкуванні з їхніми дітьми.

При цьому суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для покладення на відповідачку саме обов'язку не чинити відповідних перешкод, оскільки позивачем не доведено, що відповідачка чинить відповідні конкретні перешкоди.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року, що була чинною на час пред'явлення позову та розгляду справи до 15 грудня 2017 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених, статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічною за змістом є норма статті 81 ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яка є чинною з 15 грудня 2017 року.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідачка чинить перешкоди йому у спілкуванні з дітьми.

Тому, доводи апеляційної скарги про зворотне, не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, на які посилався позивач - фототаблиці та відеозапис, зі змісту яких не вбачається, що відповідачка не давала позивачеві можливості спілкуватися з дітьми.

Водночас, оскільки між сторонами існує спір з приводу способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей, то суд першої інстанції мав підстави для його вирішення.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою та другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з урахуванням рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 червня 2017 року №332/13 «Про участь громадян у вихованні дітей (делеговані повноваження)», яким встановлено способи участі у вихованні дітей, дійшов правильного висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтересів дітей, а тому обґрунтовано визначив саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітніх доньок, що не суперечить інтересам дітей.

Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У суді апеляційної інстанції представником третьої особи подано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16 травня 2018 року про доцільність визначення способу участі позивача ОСОБА_1 у вихованні малолітніх доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_6, встановивши порядок побачення відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 червня 2017 року №332/13 «Про участь громадян у вихованні дітей (делеговані повноваження)».

Колегія суддів погоджується з таким висновком в частині кількості днів та часу побачень позивача з дитиною, оскільки він є обґрунтованим та максимально враховує інтереси малолітніх дітей.

У зв'язку з цим доводи заявника про обмеженість часу відведеного йому для спілкування з дітьми, неврахування інтересів дітей не заслуговують на увагу.

Заявник посилається на безпідставність визначення його спілкування з дітьми у присутності матері.

Проте указане відповідає нормі частини другої статті 159 СК України.

При цьому, судом першої інстанції враховано вік дітей, медичні висновки КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» від 06 березня, 10 березня., 31 травня та 18 вересня 2017 року про те, що доньці сторін ОСОБА_7 поставлено діагноз «гостра реакція на стреси, порушення сну у вигляді нічних жахів, астенічний синдром», рекомендовано не робити різких змін оточуючого середовища, психотравмуючих ситуацій та контактів, продовжити роботу з психологом.

Заявником не спростовано відповідний психологічний стан доньки ОСОБА_7 та потребу присутності на зустрічах з нею відповідачки як матері дітей.

Тому доводи апеляційної скарги про неврахування інтересів доньки ОСОБА_7, її особистої прихильності, віку та стану здоров'я не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У справі встановлено, що з урахуванням психологічного стану доньки ОСОБА_7, необхідності врахування саме її інтересів обґрунтованим є обмеження зустрічей з позивачем як батьком дитини два рази у тиждень у присутності матері.

Заявник також не заперечує, що враховуючи вік доньки ОСОБА_6, зустрічі з нею мають проводитися з участю матері.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині графіку, часу та способу участі позивача у спілкуванні з дітьми та їх вихованні є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, а насамперед інтересам дітей.

Водночас, заслуговують на увагу доводи заявника про невідповідність нормам матеріального права рішення суду першої інстанції в частині зазначення, що участь позивача як батька у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 має відбуватися за попередньою домовленістю з відповідачкою.

Указане зазначення є зайвим, таким, що не відповідає нормі ст. 159 СК України.

За умови визначення конкретних днів та годин спілкування з дитиною необхідності у додаткових попередніх домовленостях відсутня.

Тому, на часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з його мотивувальної та резолютивної частини вказівку про те, що участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6, щосереди та щонеділі з 14 години до 16 години має відбуватися за попередньою домовленістю з відповідачкою ОСОБА_3

У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення вказівку про те, що участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, щосереди з 14 години до 16 години та щонеділі з 14 до 16 години має відбуватися за попередньою домовленістю з ОСОБА_3.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 22 травня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

М. І. Кулянда