РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9626/17

пр. № 2/759/1522/18

17 квітня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

за участі секретаря судового засідання Медвідчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо «Київ» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою розрахунку при видачі трудової книжки, компенсації за невикористані дні відпустки та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо «Київ» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд постановити рішення яким:

-Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) видати наказ про новий день звільнення з роботи ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1), внести запис про новий день звільнення у трудову книжку та видати трудову книжку ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1),

-Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1):

-середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки в розмірі 51 269,76 грн. (п'ятдесят одна тисяча двісті шістдесят дев'ять гривень 76 коп.).

компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 98 052,05 грн. (дев'яносто вісім тисяч п'ятдесят дві гривні 05 коп.).

-Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1) суму не виплаченої заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 3700,00 грн. (три тисячі сімсот гривень 00 коп.).

-Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1) відшкодування завданої моральної шкоди, що становить 50 000 грн.(п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

-Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1) сплачений судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 01 грудня 2005 року він - позивач був прийнятий на роботу на посаду водія транспортної служби Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (далі по тексту- Відповідач) на підставі наказу №614/к та працював за графіком роботи «доба-через три». 01 березня 2017 року, він - позивач підписав заяву про надання йому щорічної відпустки із подальшим звільненням з роботи. Перебував у відпустці з 01 березня 2017 року до 29 березня 2017 року. У зв'язку із цим 29 березня 2017 року - в останній день відпустки - фактично припинив трудові відносини з відповідачем. Водночас наказ про звільнення з роботи йому - позивачу надано не було, трудову книжку не видано, розрахунок при звільненні не проведено. Відповідно до індивідуальних відомостей з Пенсійного фонду України про застраховану особу - ОСОБА_1.(форма ок-5), сформованих станом на 22.05.2017 року cередньомісячна заробітна плата за січень та лютий 2017 року (тобто 2 останні місяця, що передують звільненню) складає відповідно за кожен місяць - 4 747,20 грн. (чотири тисячі сімсот сорок сім гривень 20 коп.) Кількість фактично відпрацьованих робочих днів за цей період - 15 днів. Середньоденна заробітна плата дорівнює сумі середньомісячних заробітних плат за два місяці, що передували події, поділеній на кількість фактично відпрацьованих днів: (4 747,20 грн. + 4 747,20 грн.) / 15 = 632,96 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 632,96 грн. (шістсот тридцять дві гривні 96 коп.). Вимушений прогул через не видачу ОСОБА_1 трудової книжки за період з 29.03.2017 року по 12.02.2018 року складає 81 робочій день. Середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює середньоденній заробітній платі, що помножена на кількість днів вимушеного прогулу: 632,96 грн. х 81 = 51 269,76 грн. Отже, просив стягнути з відповідача на користь його - позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 269,76 грн. (п'ятдесят одна тисяча двісті шістдесят дев'ять гривень 76 коп.). Також вказуючи на те, що з 2010 р. жодного разу не брав щорічних відпусток, однак компенсації за невикористані відпустки так і не отримав, тому просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 98 052,05 грн. Також вказуючи на те, що внаслідок протиправних дій відповідача порушено його - позивача право на працю, його позбавлено можливості працювати, отримати винагороду за працю. Вимушені зміни в трудових відносинах з відповідачем негативно відобразилось на його внутрішньому емоційному стані, переносить великий душевний біль, призвело до необхідності вживати значних зусиль для отримання коштів для життя. Завдану йому моральну шкоду оцінює у розмірі 50 000 гривень. Крім того просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 31 липня 2017 р. відкрито провадження по справі.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 01 січня 2018 р. розгляд вказаної цивільної справи за клопотанням представника позивача призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо «Київ» 18.12.2017 р. суду подано заперечення проти позову в якій вказує на те, що категорично заперечує проти заявлених позовних вимог, виходячи з наступного, ст.235 КЗпП України наголошує на тому, що відповідальність підприємства за затримку в видачі трудової книжки може наступити лише з наявності вини підприємства, однак, в даному випадку жодних винних дій відповідача немає, оскільки позивач безпосередньо перед звільненням перебував в відпустці і в подальшому на підприємстві не з'являвся, на телефоні повідомлення інспектору відділу кадрів щодо виклику позивача для отримання наказу про звільнення та трудової книжки не реагував, щодо виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку, то позивачем вказані вимоги до відповідача не пред'являлись, а після пред'явлення даного позову сплачені позивачу відповідно платіжного доручення №ЗАР2335 від 15.09.2017 р. Також в своїх запереченнях відповідач вказує на те, що позивачем не вірно проведено розрахунок заборгованості. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди вважали дані вимоги необґрунтованими та безпідставними.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.12.2005 р. зараховано на роботу водієм в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо «Київ». ( а.с. 9-10).

Відповідно до витягу з наказу №60/к від 09 березня 2017 р. ОСОБА_1 звільнено з посади водія транспортної служби з 29 березня 2017 р. за власним бажанням - ст.38 КЗпП України. ( а.с. 60).

У відповідності до конституційних засад, визначених у ст. 43 Конституції України, стаття 38 КЗпП України закріплює право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У відповідності до вимог ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в передбаченому процесуальним законом порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офійного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальним є встановлення дня фактичного розрахунку з працівником.

Таким чином встановлено, що за час роботи позивача у відповідача у позивача залишились дні невикористаних відпусток за період з 01.12.2009 р. по 30.11.2010 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2010 р. по 30.11.2011 р. 28 кал.днів, за пероід з 01.12.2011 р. по 30.11.2012 р. -28 кал. днів, за період з 01.12.2012 р. по 30.11.2013 р. - 28 кал. днів, за період з 01.12.2013 р. по 30.11.2014 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2014 р. по 30.11.2015 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2015 р. по 30.11.2016 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2016 р. по 29.03.2017 р. - 9 кал. днів, а всього 205 кал.днів.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Підставою відповідальності роботодавця є вина власника або уповноваженого ним органу.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до вказаного Порядку, розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи.

У відповідності до абзацу першого пункту 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Згідно пункту 5, абзацу першого пункту 8 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно абзаців другого та третього пункту 8 Порядку, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 щодо ОСОБА_1 заробітна плата за останні два місця перед звільненням становить 4747 грн. 20 коп. за лютий 2017 р. та 4747 грн. 20 коп. за січень 2017 р. з урахуванням того що позивач працював з робочим графіком «доба» через «три» то кількість відпрацьованих робочих днів за даний період становить 15 днів. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить 632 грн. 96 коп. а з врахуванням того що затримка розрахунку позивача при звільненні станом на час подання заяви про збільшення позовних вимог має 81 день, то сума яку слід стягнути з відповідача на користь позивача становить 51269 грн. 76 коп.

Враховуючи те, що судом встановлено, порушення відповідачем вимог вищенаведеного законодавства про проведення вчасного розрахунку з позивачем при звільненні суд вважає вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки позивачу обґрунтованими, оскільки відповідачем не надано суду жодних допустимих доказів щодо вживання відповідачем заходів вручення після винесення наказу про звільнення позивача останньому трудової книжки.

Посилання на те, що інспектором відділу кадрів в телефонному режимі повідомлялось позивача про необхідність отримати трудову книжку не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не підтверджені жодними доказами, крім того законодавець чітко вказує на те, які саме дії роботодавцю слід вчинити в даному випадку і як вбачається з матеріалів справи дані дії відповідачем не вчинено.

Щодо вимог в яких позивач просить зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» видати наказ про новий день звільнення з роботи ОСОБА_1 та внести запис про новий день звільнення у трудову книжку та видати трудову книжку ОСОБА_1, суд вважає дані вимоги такими що не можуть бути задоволені, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачем видано наказ про звільнення позивача з посади водія транспортної служби з 29 березня 2017 р. за власним бажанням - ст.38 КЗпП України, даний наказ є чинним і питання про його скасування перед судом позивачем не ставиться.

Крім того слід зазначити, що вказані вимоги не можна вважати конкретизованими з огляду на те, що позивачем не зазначено яким він вважає новий день звільнення.

Щодо вимог про стягнення компенсації за невикористані відпустки слід зазначити наступне.

Як вбачається з особової картки ОСОБА_1 останній перебував у щорічних відпустках за період з 01.12.2005 р. -01.12.2006 р. тривалістю 28 календарних днів з 20 серпня 2007 р. по 17 вересня 2007 р., за період з 01.11.2006 р. по 01.12.2007 р. тривалістю 28 календарних днів з 04.09.2012 р. по 10.05.2012 р., за період з 01.12.2007 р. по 01.12.2008 р. тривалістю 28 календарних днів з 07.11.2013 р. по 04.12.2013 р., за період з 01.12.2008 р. по 01.12.2009 р. тривалістю 28 календарних днів з 01.03.2017 р. по 29.03.2017 р. ( а.с. 61).

Таким чином встановлено, що за час роботи позивача у відповідача у позивача залишились дні невикористаних відпусток за період з 01.12.2009 р. по 30.11.2010 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2010 р. по 30.11.2011 р. 28 кал.днів, за пероід з 01.12.2011 р. по 30.11.2012 р. -28 кал. днів, за період з 01.12.2012 р. по 30.11.2013 р. - 28 кал. днів, за період з 01.12.2013 р. по 30.11.2014 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2014 р. по 30.11.2015 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2015 р. по 30.11.2016 р. - 28 кал.днів, за період з 01.12.2016 р. по 29.03.2017 р. - 9 кал. днів, а всього 205 кал.днів.

Як вбачається з матеріалів справи, компенсація за невикористані відпустки сплачена відповідачем позивачу в розмірі що становить 25144 гн. 86 коп. позивачу сплачена відповідно до платіжного доручення № ЗАР2335 від 15.08.2017 р. в розмірі 28716 грн. 92 коп.

Враховуючи наведене суд не вбачає можливим задовольнити вимоги в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача заробітної плати за березень 2017 р. в розмірі 3700 грн. суд вважає доцільним зазначити що як вбачається з матеріалів справи позивачу виплачено за березень 2017 р. 4493 грн. 16 коп. а тому підстав для задоволення вимог в цій частині не вбачається.

Щодо заявленої позивачем вимоги про відшкодування завданої йому внаслідок незаконного звільнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі двох посадових окладів в сумі 9494 гривні 40 коп. з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення з 29.03.2017 р., однак, на час розгляду справи позивачу не вручено наказу про звільнення, трудової книжки та не вчасно виплачено кошти за невикористані дні відпусток, що завдало позивачу моральних переживань та вимагало від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, не можливість працевлаштування, необхідність звернення з позовом до суду, проте, визначаючи розмір такого відшкодування суд, дотримуючись засад розумності, виваженості і справедливості, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача саме зазначену суму 9494 гривень 40 коп., при цьому враховуючи, що сам факт визнання судом допущених відповідачем порушень прав позивача є також частковим відшкодуванням завданої йому моральної, немайнової шкоди.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже, понесені позивачем по оплаті судового збору витрати в сумі 640 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача .

Крім того, судові витрати в сумі 640 гривень з позовних вимог немайнового характеру з позовних вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даними позовними вимогами до суду в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,258,259,263-265,266,273,394,315,319,430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо «Київ» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою розрахунку при видачі трудової книжки, компенсації за невикористані дні відпустки та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1): середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки в розмірі 51 269,76 грн. (п'ятдесят одна тисяча двісті шістдесят дев'ять гривень 76 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1) відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 9494 , 40 грн.(дев'ять тисяч чотириста дев'яносто чотири гривні 40 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1, адреса реєстрації: 03195, АДРЕСА_1) сплачену суму судового збору в розмірі 640 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Динамо» Київ» (, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 3) на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В.П'ятничук