Справа № 442/8241/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/783/694/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

ОСОБА_3 - представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 141 874 грн. 37 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а також його судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 11.06.2016 року з вини відповідача ОСОБА_6, який керував належним відповідачці ОСОБА_5 автомобілем марки BMW 528I, д.н.з. НОМЕР_6, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок якої було знищено належний позивачу автомобіль марки VOLKSWAGEN-35, д.н.з. НОМЕР_7.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля BMW 528I, д.н.з. НОМЕР_6, застрахована ПрАТ „Українська Пожежна-Страхова компанія" на підставі Полісу № АІ/8904850 від 04.12.2015 року, ліміт страхового відшкодування по якому становить 50 000 грн.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 10.07.20.2016 №184 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки VOLKSWAGEN-35, д.н.з. НОМЕР_7, на момент ДТП (11.06.2016 року) становила 191 874 грн. 37 коп. і оскільки вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до пошкодження, то його відновлення є економічно недоцільним.

За вирахуваням страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн, завдану йому матеріальну шкоду позивач оцінив у 141 874 грн. 37 коп., а моральну шкоду - в 20 000 грн. (а.с. 2-3, 211).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 141 874 грн. 37 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 709 грн. 37 коп., витрати на проведення оцінки майна (проведення експертизи) у розмірі 701 грн. 16 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 820 грн. 46 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 709 грн. 37 коп., витрати на проведення оцінки майна (проведення експертизи) у розмірі 701 грн. 16 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 820 грн. 46 коп.

В іншій частині позову відмовлено (а.с. 221-223).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_5

Апелянт просить рішення суду «скасувати частково» та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 141 874 грн. 37 коп. та судові витрати, а в решті позовних вимог відмовити, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що на момент ДТП належним їй на праві власності автомобілем BMW 528I, д.н.з. НОМЕР_6, відповідач ОСОБА_6 керував на законних підставах, а відтак вважає, що у відповідності до частини 2 ст. 1187 ЦК України саме він повинен у повній мірі відшкодувати позивачу шкоду заподіяну ним в результаті ДТП.

Вважає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено того, що у її діях є ознаки недбалості у розпорядженні транспортним засобом, а тому вважає, що відсутні підстави для солідарної відповідальності відповідачів (а.с. 225-226).

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (апелянт), будучи своєчасно (07.04.2018 року) належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 239, 240), в судове засідання не з'явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та не оспорюється апелянтом той факт, що 11.06.2016 року в результаті зіткнення автомобіля НОМЕР_6, яким керував відповідач ОСОБА_6 і який на праві власності належить відповідачці (апелянту) ОСОБА_5, та належного на праві власності позивачу автомобіля НОМЕР_7, сталася ДТП, в результаті якої позивачу було заподіяно майнову шкоду у розмірі 191 874 грн. 37 коп., з яких 50 000 грн. йому було відшкодовано страховою компанією, а невідшкодованими залишились 141 874 грн. 37 коп., які і є предметом позовних вимог.

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє (зокрема) транспортним засобом (ч.2); особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом і завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зобов'язана відшкодувати цю шкоду на загальних підставах (ч.3), а якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду (ч.4).

Як вбачається з вище наведеної норми закону, саме на власника (володільця) транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, покладається обов'язок доведення факту того, що належний йому на відповідній правовій підставі транспортний засіб вибув з його володіння неправомірно.

За змістом роз'яснень, які містяться у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», саме особа, яка керувала транспортним засобом, буде нести відповідальність за завдання шкоди - за умови, якщо ця особа під час керування транспортним засобом мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником транспортного засобу.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та також не оспорюється апелянтом той факт, що 11.06.2016 року на момент ДТП автомобілем НОМЕР_6, який на праві власності належить відповідачці (апелянту) ОСОБА_5, керував ОСОБА_6, який ніколи не мав посвідчення водія і на час ДТП перебував в стані алкогольного сп'яніння.

В доводах апеляційної скарги апелянт сама визнає, що належний їй на праві власності автомобіль НОМЕР_6, та реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб вона передала ОСОБА_6 (як стверджується матеріалами справи - коли той перебував в стані алкогольного сп'яніння) добровільно - «за нашою усною домовленістю» «коли в (неї) виникла необхідність у перевезені»: не переконавшись при цьому в наявності у ОСОБА_6 посвідчення водія на право керування транспортним засобом, оскільки вона «ОСОБА_6 неодноразово бачила за кермом різних автомобілів, тому була впевнена що у нього наявне посвідчення водія».

З урахуванням вище наведеного доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ОСОБА_6 на час ДТП керував належним апелянту на праві власності автомобілем «на законних підставах», а тому у її діях відсутня недбалість, до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 14 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: