Ухвала

27 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/27276/16-ц

провадження № 61-46524ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування будинком та земельною ділянкою.

26 січня 2017 року представник ОСОБА_1 ? ОСОБА_3 подав позовну заяву з уточненими позовними вимогами і просив встановити порядок користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі договору дарування від

23 листопада 1992 року та договору дарування від 30 липня 2002 року ОСОБА_1 належить 38/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд АДРЕСА_1, інша частка домоволодіння - 62/100 належить ОСОБА_2

Будинковолодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,0617 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08 травня

2009 року, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Між співвласниками існує спір про порядок користування земельною ділянкою, тому ОСОБА_1 просила встановити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до варіантів, запропонованих експертом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого

2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 617 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту 4 (додаток 7) висновку № 352 судової земельно-технічної експертизи, виготовленого 17 липня

2017 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз», відповідно до якого:

- співвласник ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, площею

308,5 кв.м., позначеною на плані рожевим кольором;

- співвласник ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, площею

308,5 кв.м., позначеною на плані зеленим кольором;

- земельна ділянка, площею 71 кв.м., позначена на плані фіолетовим кольором, залишається в спільному користуванні співвласників.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого

2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 617 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту 1 додатку 1 висновку

№ 352 судової земельно-технічної експертизи, виготовленого 17 липня

2017 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз», який є невід'ємною частиною даного рішення, відповідно до якого:

- співвласник ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, площею

189,0 кв.м., позначеною на плані рожевим кольором;

- співвласник ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, площею

338,0 кв.м., позначеною на плані зеленим кольором;

- земельна ділянка, площею 45,0 кв.м., позначена на плані фіолетовим кольором, залишається в спільному користуванні співвласників.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 2 500,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2017 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме для наведення інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

У листопаді 2018 року заявником через засоби поштового зв'язку надіслано на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що на дату винесення апеляційним судом постанови заявник мала незадовільний стан здоров'я та серйозне захворювання, багато часу проводила у медичних закладах та закладах діагностики, проходила різні обстеження. До заяви додано копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого Подільського регіонального центру онкології.

Заява ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило