Справа №150/124/18
Провадження по справі №2/150/60/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Сторони в підготовче засідання не зявилися, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Позивач свої вимоги змінює та просить таким чином визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 земельної ділянки, а не на 3/4, як про це зазначається у позові, змінені вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, виданої 03.05.2018 року строком на три роки та дійсна до 03.05.2021 року, змінені позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 земельної ділянки, яка є обєктом спадкування, не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач - виконком Мазурівської сільської ради Чернівецького району, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України (ч.4 ст.200 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 2 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо спадкування.

У відповідності до положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, тому згідно ухвали від 15.02.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення змінених позовних вимог ОСОБА_1, ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що 28.04.2016 року померла мати позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ №343237, видане 29.04.2016 року виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницькій області (а.с. 7).

Факт родинних стосунків між позивачем та ОСОБА_4 підтверджено копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії ЯК №101980, виданого 10.06.1954 року, в якому матірю позивача значиться ОСОБА_4 (а.с. 6)

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді предметів домашнього вжитку та земельної ділянки площею 1,9971 га, кадастровий номер :10:004:0167, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованої на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №075990, виданого 04.02.2005 року (а.с. 8).

ОСОБА_1 являється спадкоємцем за заповітом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0125967, виданого Чернівецькою районною державною адміністрацією 26.12.1996 року, що стверджується копією заповіту, складеного 02.02.2001 року, який є належним чином посвідченим секретарем виконкому Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 9).

Крім того, спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 являється донька спадкодавця ОСОБА_2 (рідна сестра позивача), що стверджується довідкою, виданою виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 23.11.2016 року за №2094 (а.с. 40).

ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи загального захворювання, у звязку із чим їй призначено пенсію, що стверджується довідкою до акта огляду (повторного) МСЕК серії 10 ААБ №002325 від 18.06.2012 року та пенсійним посвідченням №154994.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року, №966-ХІV, абзацу 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.20053 року, №1058-ІV до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року, №1-рп/2014 (справа №1-1/2014) у справі за конституційним поданням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. При цьому зазначається, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами І, ІІ чи ІІІ групи, мають право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

З огляду на вище викладене, ОСОБА_2 (рідна сестра позивача), будучи повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця ОСОБА_4, визнаною в установленому законодавством порядку інвалідом ІІІ групи, у відповідності до положень ч.1 ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Спадщину ОСОБА_1 прийнято, про що свідчить заява останнього, подана приватному нотаріусу Чернівецького районного нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 11) та витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44743282, виданого 11.08.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с. 10).

Однак, ОСОБА_1 не має можливості належним чином оформити спадкові права на земельну ділянку, у звязку із тим, що замість сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ВН №0125967 згідно розпорядження Чернівецької районної державної адміністрації №148 від 01.10.2014 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачі державних актів на право власності на землю громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Україна» на території Мазурівської сільської ради», на імя ОСОБА_4 був виготовлений та виданий державний акт на право на земельну ділянку, що підтверджується довідкою, виданою відділом у Чернівецькому району Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.02.2018 року, №31-147/0-0.38-101/150-18 (а.с. 32).

Із додатку до розпорядження голови Чернівецької райдержадміністрації №148 від 01.10.2004 року вбачається, що ОСОБА_4 під номером 578 включена до списку громадян власників сертифікатів направо на земельну частку (пай) колишнього КСП «Україна» на території Мазурівської сільської ради, яким вирішено передати у приватну власність земельні ділянки в розмірах та по угіддях з визначенням цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видати державні акти на право власності на землю. При цьому зазначається, що розмір земельної ділянки ОСОБА_4 становить 1,9971 га (а.с. 33, 34-35).

Вище зазначені стали підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області від 07.11.2016 року, №401-02-31 (а.с. 39).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі на умовах, викладених в позовній заяві.

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 приходить до висновку про задоволення його позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.81 Земельного кодексу України, ст., ст.1217, 1218, 1225, 1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 197, 198, 200, 206 ч.4, 263 - 265, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 спадкового майна, що залишилося після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 28.04.2016 року, у вигляді земельної ділянки площею 1,9971 га, кадастровий номер :10:004:0167, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованої на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №075990 від 04.02.2005 року, виданого замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії №0125967 від 26.12.1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк