ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/4981/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/2043/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

представник позивача (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач за первісним позовом - державний нотаріус Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко Алла Іванівна,

третя особа за первісним позовом - Сумська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2018 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просила: 1) визнати недійсним свідоцтво про право про право на спадщину, серія та номер 1-267, видане 13.03.2014 року державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко А.І.; 2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного нотаріуса Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко А.І., індексний номер: 11586595 від 13.03.2014 року 12:27:50, та запис про право власності 4960464, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко А.І. 13.03.2014 року 12:21:46; 3) виділити у натурі ОСОБА_1 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 у місті Суми з надвірними будівлями та спорудами, що включають у себе: житловий будинок «А-І» , жилу прибудову «А?-1», підвал «п/д», вбиральню «Е», вигрібну яму «Л» та огорожу 1-3, а у разі неможливості виділу у натурі, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію у розмірі 23/100 частини ринкової вартості будинку АДРЕСА_1 у місті Суми з надвірними будівлями та спорудами, та ринкової вартості права користування 49/100 частинами земельної ділянки 93 по вулиці Чехова у місті Суми, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0742 га; 4) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, у вигляді реальних збитків у розмірі 23/100 частини ринкової вартості знесених тамбуру а 1, сараїв «Б», «Г», «Д», що входили до складу будинку АДРЕСА_1 у місті Суми з надвірними будівлями та спорудами.

Свої вимоги мотивує тим, що домоволодіння, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_2, перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яке рішенням народного суду м. Суми від 12.07.1972 року поділено між подружжям та виділено їм по 51/100 та 49/100 часток відповідно. 25.08.1978 року ОСОБА_7 продав матері позивача - ОСОБА_8 49/100 частин вказаного будинку, яку в подальшому успадкувала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності за законом від 27.07.1990 року. Частка 51/100 зазначеного домоволодіння, що належала ОСОБА_6, за договором дарування від 07.08.1995 року, перейшла у власність ОСОБА_9 Між колишніми співвласниками домоволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_6 склався наступний порядок користування земельною ділянкою згідно з їхнім ідеальним часткам у праві власності, такий же порядок користування зберігався і для наступних власників. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.04.2007 року за ОСОБА_9 було визнано право власності на самовільно зведені прибудову літ. а-2, тамбур літ. а-3, сарай «З» та гараж «Ж», що знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_4 у м. Суми. На підставі рішення Сумської міської ради від 17.12.2008 року № 2209-МР ОСОБА_9 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0742 га за адресою: АДРЕСА_3. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 12.06.2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, було визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_9 на підставі рішення Сумської міської ради від 17.12.2008 року № 2209-МР. Враховуючи те, що державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, виданий спадкодавцеві ОСОБА_9, був визнаний недійсним та вона не мала права власності на 77/100 частин земельної ділянки, свідоцтво про право про право на спадщину, серія та номер: 1-267, видане 13.03.2014 року державним нотаріусом Ляшенко А.І., підлягає визнанню недійсним, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запис про право власності, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, мають бути скасовані.

Також до суду звернулась ОСОБА_3 із зустрічним позовом, у якому просила: 1) припинити право власності ОСОБА_1 на 23/100 частини у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2; 2) визнати за ОСОБА_3 право власності на 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, в склад зазначеного майна входять: житловий будинок «А-1» - шлакоблоки обкладені цеглою, обшиті сайдінгом, жилою площею 39,0 м ?, загальною площею 80,1 м ?, з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель: погріб «п/г» - цегла керамічна; підвал «п/д» - цегла керамічна обшита сайдінгом; жила; прибудова «А?-1» - цегла керамічна обшита сайдінгом; прибудова «а?» - цегла керамічна обшита сайдінгом; тамбур «а?» - дошки; убиральня «Е» - дошки; гараж «Ж» - цегла керамічна; сарай «З» - цегла керамічна; навіс «К»; яма вигрібна «Л» - цегла; ворота «№ 1» - металеві в металевих стовпах; огорожа «№ 2» - азбофанера в металевих стовпах; огорожа «№ 3» - металева сітка в металевих стовпах.

Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 1990 року ОСОБА_1 жодного разу не з'являлася в спірному домоволодінні, ніколи в ньому не була прописана, так само як не проживала та не була зареєстрована її мати - ОСОБА_8 ОСОБА_1 жодного разу не сплачувала за комунальні платежі та жодним чином не дбала за своє майно, в результаті чого за 26 років її частина домоволодіння прийшла в аварійний стан, впав дах та повністю було зруйновано стіни, в результаті чого частина приміщення взагалі була знищена та її існування фізично припинилося, через що, починаючи з 1995 року, дані приміщення відсутні в інвентаризації на домоволодіння. З зазначених причин, також прийшло до занедбаного стану дерев'яний сарай «Д», сарай «Г», що належали на праві спільної часткової власності по 1/2 частині ОСОБА_7 та ОСОБА_6 На сьогоднішній день договори з газопостачання та на постачання електричної енергії укладено на ім'я ОСОБА_3 та вона увесь час сплачує за ці послуги. Враховуючи зазначені обставини, вважає, що частка в праві власності ОСОБА_1 в домоволодінні є надто незначною, такою, що не впливає на загальний обсяг в праві власності на домоволодіння, через що є підстави для припинення права власності відповідачки на 23/100 частин в праві власності на спірне домоволодіння в судовому порядку з виплатою відповідачці грошової компенсації.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.08.2018 року позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 1-267, видане 13.03.2014 року державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко А.І.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного нотаріуса Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко А.І, індексний номер: 11586595 від 13.03.2014 року 12:27:50, та запис про право власності 4960464, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко А.І. 13.03.2014 року 12:21:46.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 23/100 частин у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 23/100 частин житлового будинку, з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель, що розташовані за адресою: Сумська область, місто Суми, вулиця Чехова, будинок під номером 93, в склад зазначеного майна входять: житловий будинок «А-1» - шлакоблоки обкладені цеглою, обшиті сайдінгом, жилою площею 39,0 м ? , загальною площею 80,1 м ? , з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель: погріб "п/г" - цегла керамічна; підвал "п/д" - цегла керамічна обшита сайдінгом; жила прибудова "А?-1" - цегла керамічна обшита сайдінгом; прибудова "а?" - цегла керамічна обшита сайдінгом; тамбур "а?" - дошки; убиральня "Е" - дошки; гараж "Ж" - цегла керамічна; сарай "З" - цегла керамічна; навіс "К" ; яма вигрібна "Л" - цегла; ворота "№ 1" - металеві в металевих стовпах; огорожа "№ 2" - азбофанера в металевих стовпах; огорожа "№ 3" - металева сітка в металевих стовпах.

Сплачено з депозитного рахунку суду грошову компенсацію за 23/100 частини в жилому будинку ОСОБА_1 в сумі 7236,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині вирішення питання матеріальної компенсації, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення вимог як первісного, так і зустрічного позовів у тому ж обсязі що й оскаржуваним рішенням, однак просить стягнути новим рішенням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію, яка дорівнює 23/100 часток дійсної ринкової вартості будинку АДРЕСА_4 у м. Суми з надвірними будівлями та спорудами у розмірі 149 201,00 грн, а також дійсну ринкову вартість права користування 49/100 частками земельної ділянки за вказаною адресою у розмірі 14636,00 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом не враховано, що у зв'язок із здійсненням ОСОБА_6 прибудови, чим було збільшено її частку, ОСОБА_6 отримала свідоцтво на право власності на житловий від 06.07.1995 року на 77/100 часток будинку, замість рішення суду 1972 року, а ОСОБА_1 відповідно на 23/100 часток будинку, замість свідоцтва про право на спадщину 1990 року, без поділу в натурі вказаних часток. В подальшому право на 77/100 часток набула ОСОБА_9, яка без погодження з ОСОБА_1, самочинно знесла тамбур «а1», сараї «Б,Г,Д» та збудувала прибудови «а2», тамбур «а3», сарай «З», гараж «Ж», а рішенням суду від 25.04.2007 року за нею визначено, а не визнано, право власності на самочинне будівництво. Тому ОСОБА_1 є власником 23/100 часток будинковолодіння з урахуванням усіх здійснених після 06.07.1995 року перебудов та добудов.

В іншій частині рішення не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила скаргу відхилити і залишити рішення без змін, бо фактичний розподіл спірного будинку відбувся ще за судовим рішенням у 1972 року, а після проведення добудов до частини житлового будинку, що належить їй, позивач отримала у виконавчому комітеті міської ради свідоцтво про право власності на житловий будинок, в якому її частка зазначена 23/100. Експертом визначено розмір вартості цієї частки в сумі 149201 грн виходячи із загальної вартості всієї будівлі будинку після реконструкції на даний час, а сума в розмірі 7236 грн - це дійсна вартість станом на 13.04.1995 р.- дати проведення останньої інвентаризації, як 23/100 частки будинку, так і господарських споруд, які були знесені. Вважає необґрунтованими вимоги про стягнення компенсації за втрату права користування 49/100 частинами земельної ділянки через припинення права власності на належну позивачу частку житлового будинку.

Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник проти скарги заперечили та просили рішення залишити без змін.

Державний нотаріус Ляшенко А.І. та Сумська міська рада у листі до суду просили скаргу розглядати без їх участі.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Визначаючи розміру відшкодування, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, у зв'язку з припиненням права останньої на частку у спільному майні, суд першої інстанції виходив з висновку експертів №39/1043 від 05.12.2017 року, яким визначено, що дійсна ринкова вартість 23/100 частин зазначеної частки будинку АДРЕСА_6 у м. Сумах з надвірними будівлями та спорудами, що включала у себе знесені тамбур «а1», сарай «Д» та 1/2 частини сараю «Г» на час розгляду справи складає 7236,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до рішення народного суду м. Суми від 12.07.1972 року у справі №2-883/72 розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Проведено поділ домоволодіння, розташованого у м. АДРЕСА_5 та виділено:

- ОСОБА_7 кімнату 1-5 площею 6,10 м.кв, 1-4 площею 5,7 м.кв, сіни 1-1 площею 3.40 м.кв, 1-2 площею 3,20 м.кв, сарай «Д» Ѕ частину, сарай «Г», Ѕ частину туалету, Ѕ частину огорожі, а всього на суму 810 руб. Ідеальна доля 49/100 частин будинку;

- ОСОБА_6 кімнату 1-6 площею 11,7 м.кв, сіни 1-3 площею 4,40 м.кв, погреб п/г вартістю 86 руб., сарай Б, вартістю38 руб., 1/2 частину сараю «Г» вартістю 40 руб.50 коп., 1/2 частину туалету, 1/2 частину огорожі, а всього на суму 831 руб. 00 коп. Ідеальна доля складає 51/100 частин будинку. Через більше виділену частину ОСОБА_6 сплатила ОСОБА_7 10 рад.руб.50 коп.

Отже, поділ будинку в натурі відбувся з виділення кожному співвласнику належних часток.

В судовому засіданні сторони не заперечили проти того, що кожна виділена частка будинку мала самостійний вхід в її приміщення.

25.08.1978 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_8 49/100 частин будинку АДРЕСА_6 у м. Суми, яку ОСОБА_1 отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.07.1990 року у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8

Колишня власниця ОСОБА_6 добудувала до своєї частини будинку житлову прибудову «А1-1», площею 27,7 кв.м, яку подарувала ОСОБА_9, а остання зі згоди ОСОБА_1 узаконила самовільно збудовану прибудову.

Доказів того, що у 2005-2006 роках ОСОБА_9 знесла належні ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.07.1990 року, 1/2 частину сараю «Г» і повністю знесла сарай «Д», на цій площі землі відповідач збудувала сарай «З» суду першої інстанції не були надані, тому місцевий суд відмовив у задоволені вимоги про відшкодування завданих наведеними діями майнової шкоди. Рішення в цій частині не оскаржено.

На підставі рішення Виконавчого комітету Сумської ради народних депутатів від 20.06.1995р. № 322 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_7 у м. Суми, в якому вказано, що останній належить 23/100 частки будинку, а у виданому такому свідоцтві ОСОБА_6, належна їй частка зазначена - 77/100.

З довідки КП «СМБТІ» від 28.11.2008 року вбачається, що частки в домоволодінні ОСОБА_9 були перераховані та збільшились до 77/100 часток, а ОСОБА_1 зменшились до 23/100.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області Ляшенко А.І., ОСОБА_3 успадкувала після смерті своєї матері - ОСОБА_9 77/100 часток приватизованої земельної ділянки загальної площі 0,0742 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Чехова, ділянка під номером 93, кадастровий номер НОМЕР_1, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Сумською міською радою 17.02.2009 року (т. 1 а. с. 65) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.04.2007 року за ОСОБА_9 визначено право власності на самовільно зведені прибудову до будинку літ. а-2, тамбур літ. а-3, сарай «З» та гараж «Ж», що знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_4 у м. Суми. Визнано, що проведені в будинку АДРЕСА_4 в м. Суми переобладнання приміщень 2-5, 2-6, 2-7 відповідають державним будівельним нормам ДБН 360-92 **. Зобов'язано КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» провести в установленому порядку реєстрацію зазначених будівель та проведених в будинку переобладнань. Рішення набрало законної сили

Саме у такому співвідношенні проведена реєстрація права власності на 77/100 частин спірного будинку за відповідачем ОСОБА_3, загальною площею 80,1 кв.м.

На підставі рішення Сумської міської ради від 17.12.2008 року №2209-МР ОСОБА_9 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0742 га за адресою: АДРЕСА_3.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12.06.2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2012 року, визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_9 на підставі рішення Сумської міської ради від 17.12.2008 року № 2209-МР, площею 0,0742 га по АДРЕСА_8

На даний час земельна ділянка після скасування державного акту повернута до комунальної власності міської ради і її поділу між співвласниками в натурі не проводилося, отже знаходиться у користуванні родини відповідача ОСОБА_3, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, на час проведення експертизи 23/100 часток будинку, що належала позивачу зруйновано, т.т. в силу п.4 ч.1 ст.346 ЦК України право власності позивача через знищення майна припинилося.

Відповідно до ст. 365 ЦПК України право власності припиняється на частку у спільному майні за рішенням суду за 4-х умов, визначених ч. 1 цієї статті. Грошова компенсація за судовим рішенням присуджується у зв'язку із припиненням права власності на частку іншим співвласником через припинення власності попереднього власника.

Отже, за обставин, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, майно, на яке припиняється право власності з моменту виплати грошової компенсації, повинно існувати на час виплати такої грошової компенсації, оскільки в цьому полягає зміст ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне. Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом».

Згідно з висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 21/22/23 від 11.05.2017 року: 1) встановлено, що відповідно розрахунку визначення ідеальної частки співвласника ОСОБА_1 23/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, припадали наступні будівлі і споруди: частина будинку літ. "А-1" (приміщення "1-1" пл. 11,2 м ? ) , сарай літ. "Д" , сарай літ. "Г" , 1/2 огорожі "№ 1-2" . Фактично на день проведення обстеження станом та 05.04.2017 року, відсутні. Вартість будівель (споруд) чи їх елементів розташовані та адресою: АДРЕСА_2, що припадають на частку в праві спільної часткової власності ОСОБА_1, що складає 23/100 частини в домоволодінні, визначити неможливо, так як на день проведення експертизи станом на 05.04.2017 року, будівлі, споруди та їх елементи, які належать співвласнику ОСОБА_1 (23/100 частини домоволодіння, відповідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06.07.1995 року) , повністю відсутні (т. 2 а.с. 1 - 9) .

Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 39/1043 від 05.12.2017 року встановлено, що: 1) у зв'язку з тим, що раніше не проводився розділ домоволодіння або виділення в натурі 23/100 частин, належних ОСОБА_1, указати які будівлі (споруди) чи їх елементи, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, не вдається можливим; 2) виходячи з нормативних вимог розділ жилого будинку літ. "А-1" , прибудови літ. "А?-1" , прибудови літ. "а?" , тамбуру літ. "а?" з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, в натурі відповідно до розміру часток належних співвласникам: ОСОБА_1 - 23/100 і ОСОБА_3 - 77/100, з можливістю окремого використання власниками існуючих прибудинкових споруд, неможливий; 3) дійсна ринкова вартість будинку АДРЕСА_1 у місті Суми з надвірними будівлями та спорудами, складає: 648700 грн, дійсна ринкова вартість частки, що припадає на частку в праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (23/100 будинку АДРЕСА_1 у місті суми з надвірними будівлями та спорудами), складає: 149201 грн, вартість визначена на час проведення експертизи; 4) дійсна ринкова вартість права користування 49/100 часток земельної ділянки 93 по вулиці Чехова у місті Суми, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0742 га, складає: 14636 грн; 5) частка, що включала у себе: знесені тамбур "А?", сарай "Д" та 1/2 частина сараю "Г", від усього будинку АДРЕСА_1 у місті Суми з надвірними будівлями та спорудами станом на 06.07.1995 рік складала: 4,85 %, або у правильних дробах 5/100, дійсна ринкова вартість 23/100 частин зазначеної частки будинку АДРЕСА_1 у місті Суми з надвірними будівлями та спорудами, що включала у себе знесені тамбур "а?", сарай "Д" та 1/2 частина сараю "Г" на час розгляду справи складає: 7236,00 грн (т. 2 а.с. 37 - 62).

Таким чином вартість зруйнованої частки спірного житлового будинку та господарських споруд відповідно їх технічного стану на час останньої інвентаризації - 06.07.1995 рік становить 7236,00 грн, які відповідач ОСОБА_3 погодилася сплатити і така сума грошей нею була внесена на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на існуючу частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Як повідомив в судовому засіданні представник позивача, припинення її права власності не буде мати для останньої негативних наслідків.

Враховуючи, що рішення місцевого суду в частині вирішення питання припинення права власності позивача на свою частку майна оспорюється нею тільки в частині розміру присудженої судом суми компенсації, через те, що вважає, що розмір її 23/100 частки будинку становить у грошовому еквіваленті 149201 грн, бо дійсна ринкова вартість реконструйованої та відремонтованої 77/100 частини будинку загальною площею 80,1 кв.м., що належить відповідачу ОСОБА_3, на час проведення експертизи складає 648700 грн, апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги і тому визнає в цій частині доводи апеляційної скарги, такими, що не ґрунтуються на законі з наведених вище підстав.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність рішення про відмову у задоволенні вимоги про присудження грошової компенсації в сумі 14636 грн через припинення права користування належної їй 49/100 частин земельної ділянки у зв'язку із припиненням права власності на частку в будинку, оскільки земельна ділянка має цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Частинами 1,2 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Проте, ст. 365 ЦК України передбачає право власника на отримання грошової компенсації у разі припинення права власності на майно, а не у разі припинення майнового права - права користування земельною ділянкою, оскільки відповідно до ч.1 ст. 179 та ч.1 ст.181 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки і до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Питання припинення права власності на земельну ділянку згідно ст. 378 ЦК України може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Питання права користування земельною ділянкою та припинення такого права врегульовано нормами Земельного кодексу.

Так ст. 141 цього Кодексу передбачено підставою припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Позивач, отримавши у 1990 році у спадщину 49/100 часток будинку, розмір якої зменшився до 23/100 через збільшення частки попереднього власника ОСОБА_9 до 77/100 за її згодою, права безоплатної приватизації свої частки земельної ділянки не реалізувала, як і не оформила в установленому порядку права користування цією ділянкою. Фактичного користування земельною ділянкою позивач також не здійснює тривалий час, оскільки з серпня 2002 року є особою з інвалідністю 1 групи загального захворювання.

За таких обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вказаної вимоги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І.Криворотенко