Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 565/1040/15-ц

провадження № 61-24828 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Ченківський Олексій Онуфрієвич,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року в складі судді Малкова В. В. про залишення скарги без розгляду та на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року в складі колегії суддів Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ :

17 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві Ченківського О. О., в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову від 18 лютого 2016 року про зупинення виконавчого провадження № 50198515 з примусового виконання судового рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2015 року в даній справі про стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_4 грошових коштів.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року, дану скаргу залишено без розгляду та повернуто особі, яка її подала.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 пропустив установлений законом строк на оскарження рішення державного виконавця, а тому наявні правові підстави для залишення такої скарги без розгляду та її повернення.

03 січня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив скасувати їх як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права та не ґрунтуються на обставинах справи.

Вважає, що строк на оскарження постанови державного виконавця не пропущений, оскільки пред'явленням виконавчого листа до виконання позовну давність було перервано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Відзив на касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не надходив.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 25 січня 2016 року ОСОБА_4 подав до ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві заяву про примусове стягнення коштів за виконавчим листом, виданим Кузнецовським міським судом Рівненської області 29 грудня 2015 року на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2015 року про стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_4 95 494,43 грн.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві Ченківського О. О. від 18 лютого 2016 року виконавче провадження № 50198515 з виконання вказаного судового рішення зупинене на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива».

Постанову головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві Ченківського О. О. про зупинення виконавчого провадження ОСОБА_4 отримав у лютому 2016 року, що ним не заперечується, а зі скаргою на неї звернувся 17 жовтня 2016 року. Клопотання про поновлення строку на оскарження рішення державного виконавця Сенчина О. В. не подав.

Відповідно до статей 67-69, 73 ЦПК України в редакції, чинній станом на 26 жовтня 2016 року, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений законом, за клопотанням сторони в разі його пропуску з поважних причин.

Відповідно до статті 385 ЦПК України в указаній редакції скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду в десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Якщо скаргу на рішення державного виконавця подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається особі, яка її подала.

Ураховуючи викладене, обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для залишення без розгляду та повернення скарги особі, яка її подала, оскільки ОСОБА_4 подав вказану скаргу з пропуском установленого законом строку та до неї не додане клопотання про поновлення такого строку.

Правильним є також роз'яснення суду першої інстанції про те, що залишення скарги без розгляду не перешкоджає ОСОБА_4 повторно звернутися до суду з відповідною скаргою та клопотанням про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважності причин його пропуску.

Посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на положення статті 264 ЦК України (в редакції, чинній на момент звернення зі скаргою), яка передбачає, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, не заслуговують на увагу, оскільки порядок оскарження рішень державного виконавця врегульований спеціальними нормами процесуального закону, яким, зокрема, визначений строк на оскарження відповідного рішення державного виконавця та передбачені наслідки недотримання такого строку.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат