Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 554/7082/16-ц

провадження № 61-12741св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року у складі судді Чуванової А. М. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів Пилипчук Л. І., Бондаревської С. М.,Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - ПАТ «Укргазвидобування») про стягнення заробітної плати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наказом № 41-к НАК «Нафтогаз України» ДК «Укргазвидобування» Бурового управління «Укрбургаз» Полтавського відділення бурових робіт від 05 травня 2003 року його призначено на посаду заступника начальника відділення з капітального будівництва. Відповідно до рішення установчих зборів ПАТ «Укргазвидобування» від 25 травня 2012 року філію ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» БУ «Укрбургаз» перейменовано з 27 грудня 2012 року в філію БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування».

28 квітня 2016 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням. При звільненні, коли ним було отримано розрахунок, він з'ясував, що не в повному розмірі отримував заробітну плату з моменту призначення його на посаду заступника начальника відділення з капітального будівництва Полтавського відділення бурових робіт Бурового управління «Укрбургаз» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України».

Наказом № 62-к від 01 червня 2007 року ОСОБА_4 було призначено в. о. начальника відділення на період відпустки Гальченко В. І., тобто з 01 червня по 06 червня 2007 року. Позивач не отримав заробітну плату за виконання трудових обов'язків начальника відділення, що підтверджується розрахунковим листом за червень 2007 року.

Крім того, він отримував заробітну плату з порушенням умов колективних договорів і умови оплати його праці були змінені в односторонньому порядку відповідачем, що є порушенням вимог статті 22 Закону України «Про колективні договори» та частини четвертої статті 97 КЗпП України.

Крім того, позивач вважає, що зазначеними діями відповідача йому спричинена моральна шкода в розмірі 200 000 грн, оскільки він зазнав глибоких моральних страждань, втратив довіру до роботодавця, який вводив його в оману протягом 13 років, у нього погіршився стан здоров'я, змінився звичний спосіб життя.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 332 362,22 грн, 3 % річних - 48 572,83 грн, індекс інфляції - 369 668,32 грн, заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 358 788,69 грн, а всього: 1 109 392,56 грн, а також моральну шкоду в розмірі 200 000 гр.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подав до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачу нараховували заробітну плату з порушенням вимог трудового законодавства та умов колективного договору.

Суди попередніх інстанцій не прийняли як доказ висновок судово-економічної експертизи № 421 від 27 липня 2017 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги докази, які не були подані до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності факту неправильного нарахування позивачу заробітної плати за період його роботи на посаді заступника начальника та відсутності порушення його прав.

Висновок експертизи не є підставою для вирішення питання про правильність нарахування заробітної плати позивачу, оскільки експерт взяв за основу досліджень максимальний посадовий оклад на посаді, яку займав ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Суд установив, що 16 грудня 1992 року позивач працював в Тресті бурових робіт «Укрбургаз» Полтавського управління борових робіт на різних посадах. Наказом № 41-к НАК «Нафтогаз України» ДК «Укргазвидобування» Бурового управління «Укрбургаз» Полтавського відділення бурових робіт від 05 травня 2003 року ОСОБА_4 призначено на посаду заступника начальника відділення з капітального будівництва з окладом згідно штатного розпису.

Згідно штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління бурового управління «Укрбургаз» затвердженого 28 листопада 2003 року посадовий оклад заступника начальника відділення з капітального будівництва з 01 грудня 2003 року складає 1 825 грн.

Відповідно до витягу із штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців апарату управління бурового управління «Укрбургаз» посадовий оклад заступника начальника відділення з капітального будівництва з 01 вересня 2004 року складає 2 010 грн.

Розмір посадового окладу ОСОБА_4 у 2016 році склав 9 960 грн.

Пунктом 4.1 Колективного договору на 2003 рік ДК «Укргазвидобування» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри всіх видів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством, Генеральною та Галузевою угодами в межах наявних коштів.

Аналогічні положення містяться в Колективних договорах на 2004 та 2006 роки ДК «Укргазвидобування».

Згідно наказом-постановою НАК «Нафтогаз України» ДК «Укргазвидобування» Бурового управління «Укрбургаз» від 18 березня 2005 року № 101/3 підвищення розмірів тарифних ставок і посадових окладів здійснюється в межах фонду оплати праці, запланованого на 2005 рік.

Наказом № 62-к від 01 червня 2007 року позивача призначено в. о. начальника відділення на період відпустки ГальченкаВ. І. (6 днів).

28 квітня 2016 року ОСОБА_4 звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно статті 38 КЗпП України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та статі 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено встановлення в колективному договорі схем посадових окладів. Схеми - це перелік посад і відповідних їм посадових окладів, які визначаються не у фіксованому розмірі, а у вигляді верхньої та нижньої межі посадового окладу за кожною посадою.

Колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці (частина одинадцята статті 96 КЗпП України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюється власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно із статтею 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення суду) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заробітна плата позивачу нараховувалась відповідно до посадових окладів встановлених наказами-постановами та штатними розписами, які ОСОБА_4 не оскаржувались.

Оскільки позивачем не було доведено неправильного нарахування йому відповідачем заробітної плати за період роботи суди попередніх дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із наказом «Про розподіл обов'язків між керівництвом відділення бурових робіт» від 29 червня 2006 року № 214 установлено, що за відсутності начальника, заміщення його повноважень здійснює головний інженер або один з його заступників за наказом.

Відповідно до статті 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Таким чином, судами правомірно відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за виконання трудових обов'язків начальника відділення, оскільки до трудових функцій позивача входило, зокрема, виконання обов'язків іншого працівника на час тимчасової відсутності, а тому положення статті 105 КЗпП України на зазначені правовідносини не розповсюджуються.

Аргументи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не було застосовано частину шосту статті 96 КЗпП України, що діяла в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, відхиляються колегією суддів, оскільки результат атестації дає лише право змінювати посадовий оклад та не є обов'язком роботодавця.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не прийнято до уваги висновок судово-економічної експертизи № 421 від 27 липня 2017 року зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень Верховного суду.

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними викладеним ОСОБА_4 у апеляційній скарзі та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат