ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 636/862/18

Провадження № 22-ц/818/1331/18

27 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, ухвалене 22 червня 2018 року у складі судді Ковригіна О.С., -

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки (без номеру) від 01 вересня 2015 року, укладений між ним та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Маяк» в особі директора Шаровкіна Володимира Михайловича, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ДРРП) 23 листопада 2015 року за № 12230627.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий НОМЕР_2, площею 3,6791 га, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 вересня 2015 року, укладеного між позивачем та СТОВ «Маяк» в особі директора Шаровкіна В.М., свою земельну ділянку ОСОБА_1 передав відповідачеві в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки землі.

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до СТОВ «Маяк» з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 4% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в пункт 8 спірного договору оренди земельної ділянки б/н, на яку отримав відповідь у вигляді листа за № 141 від 29 листопада 2017 року про відмову у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором.

Позивач зазначив, що його не влаштовує розмір орендної плати у 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначений спірним договором оренди. Також відповідачем не розроблений та не наданий позивачеві проект землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність істотних порушень умов спірного договору в частині орендної плати не встановлено і використання відповідачем земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам. Відмова відповідача вносити зміни до договору оренди в частині орендної плати не є правовою підставою для розірвання договору.

В поданій 23 липня 2018 року апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час підпису договору оренди землі він підписував акт приймання передачі земельної ділянки без конкретизації дати. Проте, факту передачі земельної ділянки на місцевості не відбулося, оскільки він і досі не має відомостей від відповідача про місцезнаходження земельної ділянки та її стан. СТОВ «Маяк» не виконав вимоги щодо укладення договору оренди, передачі землі актом в оренду, державної реєстрації договору землі, індексації орендної плати кожного року. Відповідач не надав проект землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимогає чинне законодавство, а тому суд передчасно дійшов висновку про відсутність порушень його прав стосовно того, що належна йому земельна ділянка використовується за цільовим призначенням та удобрюється згідно екологічних змін.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 30 липня 2018 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року (а.с. 110).

Ухвалою колегії судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2018 року справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи (а.с. 115).

17 серпня 2018 року СТОВ «Маяк» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Зазначає, що у спірному договорі оренди землі зазначені всі істотні умови договору, передбачені ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час укладання договору. Невід'ємними частинами договору оренди землі, що укладений позивачем та відповідачем 01 вересня 2015 року, є підписаний позивачем та відповідачем акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і акт приймання-передачі земельної ділянки по договору. Твердження апелянта про те, що відповідач отримує від користування земельною ділянкою немалий прибуток, однак не погоджується на збільшення розміру орендної плати до такого розміру, який би влаштовував позивача, не ґрунтуються на Законі, оскільки орендна плата це не дивіденди і розмір орендної плати не залежить від отриманих орендарем прибутків та результатів господарської діяльності орендаря. Також вказує на те, що при розрахунку орендної плати відповідачем щорічно індексується її розмір на підставах даних та інформації Управляння Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області. Використання орендованої земельної ділянки відбувається у спосіб, що не суперечить екологічним нормам, порядок сівозмін відповідачем не порушується.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 24 жовтня 2018 року визначено колегію судів Харківського апеляційного суду: суддя-доповідач - Тичкова О.Ю., судді - Овсяннікова А.І., Сащенко І.С. (а.с. 127).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий № НОМЕР_1, площею 3,6791 гектарів, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності ОСОБА_1 підтверджєуться Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданим 24 грудня 2002 року Чугуївською районною державною адміністрацією Харківської області, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №161 (а.с. 14).

Згідно договору оренди земельної ділянки № б/н, укладеного 01 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Маяк», зареєстрованого в ДРРП 23 листопада 2015 року за № 12230627, ОСОБА_1 передав СТВО «Маяк» належну йому земельну ділянку в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки землі, що визначено п.8 спірного договору (а.с. 10, 11).

Отже, сторонами укладено правочин, за яким позивач передав у платне користування СТОВ «Маяк» належну йому на праві приватної власності земельну ділянку на умовах, визначених сторонами спірним договором.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу (ЦК) України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі» (надалі Закон України «Про оренду землі») визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному, на час укладення договору оренди, законодавству.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, встановлених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України (далі ЗК України) та іншими законами України.

Із матеріалів справи вбачається, що оплата орендної плати за спірним договором здійснювалася у повному обсязі, що підтверджується розрахунком орендної плати за оренду земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 за 2017 рік від 29 березня 2018 року № 130, листа Управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області від 14 лютого 2017 року № 27-20.07-0.1-560/2-17, а також довідкою СТОВ «Маяк» від 29 березня 2018 року № 116, лицевою карткою пайщика, прибутковим касовим ордером № 130 від 08 вересня 2017 року, видатковим касовим ордером від 08 вересня 2017 р., витягом з «Відомість на виплату грошей за вересень 2017 року (орендна плата за земельний пай) від 08 вересня 2017року», прибутковим касовим ордером № 150 від 09 жовтня 2017 року, видатковим касовим ордером від 09 жовтня 2017 року, витягом з «Відомість на виплату грошей за жовтень 2017 року (орендна плата за земельний пай) від 09 жовтня 2017року» (а.с. 50-66).

За 2017 рік відповідач сплатив ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 5 260 грн. 68 коп. (а.с. 50).

При розгляді справи позивач не спростував зазначений розрахунок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що факту систематичної несплати СТОВ «Маяк» орендної плати ОСОБА_1 не встановлено.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008, зазначено, що забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансовоекономічного стану орендаря.

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до СТОВ «Маяк» з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 4% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в п.8 спірного договору оренди земельної ділянки (а.с. 16).

СТОВ «Маяк» відмовило у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором шляхом внесення змін до договору оренди землі (а.с. 17).

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що орендна плата СТОВ «Маяк» сплачена позивачу відповідно до умов договору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідно до умов договору, вимог вищенаведених норм закону, відмова орендодавця у внесенні змін до умов договору, не є правовою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Разом з тим, позивач не позбавлений можливості в установленому законом порядку пред'являти позовні вимоги про внесення змін до цього договору в частині розміру орендної плати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно розірвання спірного договору оренди земельної ділянки через ненадання еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належної ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, висновків суду першої інстанції не спростовують, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Частиною 4 статті 22 Земельного кодексу України, доповненою Законом України № 1443-VI від 04 червня 2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів», встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Відповідно до пункту 18 Перехідних положень Земельного кодексу України вимоги частини 4 статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Площа належної ОСОБА_1 земельної ділянки складає 3,6791 га. (а.с. 12, 14).

Із довідки СТОВ «Маяк» № 135 від 29 березня 2018 року вбачається, що порядок сівозмін ними не порушувався, згідно прийнятої технології вирощування культур на вказаному полі було внесено мінеральні добрива (а.с. 67).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем в порушення вимог ст.ст. 20, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що може призвести до погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки.

Позивач звертає увагу на той факт, що на договорі оренди та на акті прийому-передачі відсутня дата його укладення, чим маніпулює СТОВ «Маяк», між тим спірний договір недійсним не визнаний, зареєстрований у встановленому законом порядку.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Проте, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися повторно до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки при наявності обставин, які передбачені законом або договором.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко