Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1123/18 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Є.У.№ 335/9997/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення іпотеки. В обґрунтування позову зазначав, що 09.08.2004 року сторони уклали договір, відповідно до якого він отримав у позику від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 41 640 грн., які зобовязався повернути до 09.08.2005 року. Умовами вказаного договору також було передбачено, що в забезпечення виконання зобовязань за цим договором між сторонами укладається договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 Радянської України в м. Запоріжжі. 19.09.2007 року сторони уклали додаткову угоду, якою внесені зміни до раніше укладеного договору, згідно яким сума позики становить 77 990 грн., строк повернення до 19.09.2007 року.

Посилаючись на те, що в обумовлений договором строк позичальник повністю виконав свої зобовязання перед ОСОБА_4, повернув їй 20 370 доларів США, що еквівалентно 162 960 грн., неодноразово звертався до неї з вимогою про скасування обтяження, а також про те, що строк договору іпотеки скінчився, за вимогами про стягнення боргу сплинув строк позовної давності, просив суд визнати іпотеку припиненою.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 09.08.2004 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір, відповідно до якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 42 640 грн., які зобовязався повернути до 09.08.2005 року. Пунктом 2 договору сторони передбачили, що боргові зобовязання ОСОБА_3 забезпечуються іпотекою належною останньому квартирою № 60 в буд. № 71 по вул. Сорок років Радянської України в м. Запоріжжі. У разі невиконання боржником у строк до 09.08.2005 року зобовязання щодо повернення грошових коштів, сторони домовилися про те, що звернення стягнення та реалізація заставленого майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку». Договір іпотеки набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення і дія його припиняється на підставах, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» (а.с.6).

19.09.2006 року сторони уклали додаткову угоду до договору від 09.08.2004 року, якою внесли зміни до раніше укладеного договору і визначили, що сума позики становить 77 990 грн., строк повернення боргу до 19.09.2007 року (а.с.7).

Обтяження позивача зареєстровано в Державному реєстрі іпотек (а.с.8-9).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» також встановлено підстави припинення іпотеки.

Так, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_3 посилався на те, що ним виконано в повному обсязі основне зобовязання щодо повернення грошових коштів за укладеним із ОСОБА_4 договором.

Проте, відповідно вимог ст. 12 ч.3, ст.61, ч.1 ЦПК України, позивачем ОСОБА_3 суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту виконання ним основного зобовязання за договором позики, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстави для висновку про припинення як основного зобовязання так і іпотеки.

Копії листів ОСОБА_3, адресованих ОСОБА_4, з вимогою про звільнення квартири з-під обтяження не є належними і допустимими доказами на підтвердження факту повернення ним боргу.

Невжиття кредитором своєчасних дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не тягне за собою припинення іпотеки, оскільки відповідно до положень частини другої статті 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення боргу є підставою припинення іпотеки, є також неспроможними.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання, норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи.

У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку.

Однак, за змістом статті 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

З огляду на викладені обставин, навіть у разі спливу строку позовної давності за вимогами про стягнення грошових коштів за договором, вказані обставини не свідчать про припинення зобовязань за договором позики, а відповідно і про припинення іпотеки, як забезпечувального договору щодо основного зобовязання.

Проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв'язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, можна дійти такого висновку. Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Такі висновки узгоджуються з судовою практикою, викладеною, зокрема у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-786цс17.

Вищенаведене спростовує доводи позивача про припинення договору іпотеки у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про закінчення строку дії договору іпотеки є також неспроможними, оскільки в укладеному сторонами договорі визначено строк повернення позики. Щодо строку іпотеки, п.15 договору сторони передбачили, що договір іпотеки набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і дія його припиняється на підставах, визначених ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Посилання в апеляційній скарзі на нікчемність додаткової угоди є неспроможними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать фактичним обставинам справи.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду в оскаржуваній частині відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для його скасування.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: