"21" листопада 2018 р.
2/642/1880/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Конєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання та вважати, що він, постійно проживав з батьком ОСОБА_4, який помер 20 грудня 2014 року, на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, житловою площею 22,7 кв. м, загальною площею 38,4 кв.м, після смерті батька ОСОБА_4, який помер 20 грудня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що спірна квартира зареєстрована у рівних частинах за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1997 року, р.№ 4-97-93782-К2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1997 року та відповіддю КП ХМБТІ № 1044472 від 12.09.2018 року.

Вважає, що частка кожного з власників у праві власності на спірну квартиру є рівною з іншими співвласниками та складає 1/4 частину квартири, на підставі ст.ст. 368,369 ЦК України.

20 грудня 2014 року помер батько позивача - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини зазначеної вище квартири. Спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1, який спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, бо постійно мешкав на час смерті батька у житловому будинку за місцем проживання спадкодавця.

Факт постійного проживання позивача з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується тим, що уся родина позивача постійно мешкала та була зареєстрована у зазначеній квартирі, що вбачається з довідки з місця проживання дільниці №28 КП «Жилкомсервіс» №1425 від 02.09.2016 року. 01 січня 2014 року помер син позивача - ОСОБА_5, після чого уся родина обєдналася і вони були вимушені мешкати та знаходитися разом з батьком, який після смерті онука був у тяжкому фізичному стані. Батько потребував постійної допомоги та підтримки, тому позивач знаходився поруч і мешкав разом з ним до часу його смерті, а саме до 20 грудня 2014 року. Після смерті батька позивач також постійно мешкав у вищезазначеній квартирі зі своєю родиною.

Однак, при зверненні до нотаріуса, в оформленні спадкових прав позивачу було відмовлено, оскільки відсутнє підтвердження у встановленому законом порядку факту його постійного проживання зі спадкодавцем та рекомендовано звернутися до суду.

Ухвалою суду від 24.10.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися надали заяви про слухання справи у їх відсутність, при цьому зазначили, що в повному обсязі визнають позовну заяву та погоджуються із викладеними у позові доводами.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона є матірю позивача та жінкою померлого ОСОБА_4 Позивач та відповідач ОСОБА_2 разом з дітьми проживали в квартирі по вул.Юмашева. Після розлучення позивач ОСОБА_1 переїхав жити до неї. Однак, після смерті одного з синів позивача, ОСОБА_4 тяжко захворів, в звязку з чим в лютому 2014 року позивач повернувся до спірної квартири для догляду за батьком, проживав там до його смерті та після.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою сторін у справі, знайома з ними близько 14 років, часто буває в гостях та на родинних святах. Позивач та відповідач разом з двома дітьми та батьком позивача проживали в спірній квартирі. Потім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучились і позивач переїхав зі спірної квартири, а ОСОБА_2 залишилась проживати разом з синами та свекром ОСОБА_4 Після смерті одного з онуків ОСОБА_4 захворів та потребував сторонньої допомоги у догляді. Позивач повернувся в сімю та доглядав за батьком. В грудні 2014 року ОСОБА_4 помер. Похоронами та поминками займалися його син та невістка сторони в справі.

Суд, вислухавши думку представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1997 року реєстраційний номер 4-97-93782-К2 виданого ХМЦПДЖФ та довідки КП «ХМБТІ» № 1044472 від 10.09.2018 року, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної (сумісної) власності належить квартира № 1 за адресою м.Харків, вул. Юмашева, буд. 33. (а.с.28, 25)

Відповідно до ч.1 ст.368, ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно з ч.2 ст.370, ч.2 ст.372 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, або поділу зазначеного майна, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зазначені положення також містяться в Постанові ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до п.17 якого частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Таким чином, частка кожного з перерахованих вище осіб у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівною з іншими співвласниками та складає 1/4 частину квартири.

ОСОБА_4 помер 20.12.2014 року, у віці 78 років про що є відповідний актовий запис за №18182. (а.с.22)

Як вбачається з листа Другої ХДНК від 03.10.2018 року після смерті ОСОБА_4, померлого 20.12.2014 року, який на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкова справа не заводилась. Спадкове майно після померлого складається з частини квартири АДРЕСА_2. Позивач вважається таким, що не прийняв спадщину, з огляду ст.ст. 1268,1269,1272 ЦК України, ст.ст. 66,67 ЗУ «Про нотаріат» та п.п. 3.13, 3.15, 3.21 п. 3 глави 10, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012 року № 282/209959. (а.с. 26)

Згідно довідки дільниці № 28 КП «Жилкомсервіс» від 02.09.20-16 року в 2-х кімнатній приватизованій квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27)

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. ( а.с. 12-13)

Згідно приписів п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші, ніж визначені ч. 1 ст. 315 ЦПК України, факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання позивача з батьком ОСОБА_4, що помер 20.12.2014 року, на день його смерті у квартирі АДРЕСА_3. Даний факт визнано відповідачами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також встановлено показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У розясненнях, що містяться в п.п.2,20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7«Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

ЦК України врегульовано порядок здійснення права на спадкування.

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Місцем відкриття спадщини відповідно ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно дост.1217,1218ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст.ст.1258, 1264 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування уразі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею1259 цього Кодексу.

Згідно до ч.1ст.1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у термін передбачений ст.1170 ЦК України.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину після смерті свого батька, який помер 20.12.2014 року, у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_4, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставі викладеного, керуючись 4, 12, 13, 49, 77, 79, 80, 141, 211, 259, 263, 264, 293, 315, 273, ЦПК України, ст.ст. 1217, 1218, 1220, 1261, 1264, 1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання та вважати, що ОСОБА_1, постійно проживав з батьком ОСОБА_4, який помер 20 грудня 2014 року, на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, житловою площею 22,7 кв. м, загальною площею 38,4 кв.м, після смерті батька ОСОБА_4, який помер 20 грудня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21 листопада 2018 року.

Суддя В.Г. Пашнєв