Справа №484/1867/17 30.05.2018
Провадження №22-ц/784/884/18
Суддя суду першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі учасників справи та їх представників, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 17 квітня 2018 року,

постановлену о 08 год.41 хв. під головуванням судді Мельничука О.В. в приміщенні суду в м.Первомайську, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на ? частину будинку,

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2017 року ОСОБА_3 предявила до ОСОБА_4 позов про встановлення факту проживання її однією сімєю з ОСОБА_5, братом відповідача, та визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку по вул.Маршала Рибалка, 58 в м.Первомайську Миколаївської області.

21 березня 2018 року позивач звернулася до суду з заявою про заміну відповідача на належного ОСОБА_6, мати спадкодавця, яка прийняла спадщину.

28 березня 2018 року неналежний відповідач ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст.51 ЦПК України заявила вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених нею внаслідок необґрунтованих дій позивача, а саме витрат, повязаних з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять у сумі 672,30 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 13 775,10 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року клопотання ОСОБА_3 задоволено. Замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного ОСОБА_6

Клопотання ОСОБА_4 задоволено частково. З ОСОБА_3 на її користь стягнуто компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 276 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 370,20 грн.

Стягуючи з позивача на користь ОСОБА_4 судові витрати, суд першої інстанції виходив із того, що спадкова справа ОСОБА_5 надійшла до суду 01 серпня 2017 року, а позивач та її представник, що приймали участь у судових засіданнях починаючи з 03 листопада 2017 року, клопотання про заміну неналежного відповідача заявили лише 21 лютого 2018 року, що свідчить про необґрунтовані дії позивача.

Визначаючи розмір судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений розмір є необґрунтованим та не співмірним із заявленими позовними вимогами.

З огляду на зазначене суд вважав, що відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» витрати на підготовку та консультації склали 881 грн., а за представництво інтересів в суді 1489,20 грн., а розмір компенсації за відрив від звичайних занять відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» 276 грн.

Не погодившись з ухвалою суду в частині стягнення судових витрат, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду в оскаржуваній частині скасувати.

Свою скаргу ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що судові витрати на користь неналежного відповідача стягуються виключно в разі необґрунтованих дій позивача. Однак, зазначеного доведено не було. Позов до первісного відповідача ОСОБА_4 був предявлений у звязку з тим, що вона є сестрою ОСОБА_5 та відноситься до спадкоємців другої черги. Предявлення позову до ОСОБА_4 було викликано відсутністю достовірних даних щодо наявності інших спадкоємців та не повязано із зловживанням процесуальними правами.

Також позивачем зазначено, що ОСОБА_4 не довела належними доказами обґрунтованість заявлених судових витрат.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її задоволення заперечувала та вказувала, що її клопотання про стягнення з позивача судових витрат було обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_3 таких витрат. З огляду на зазначене ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.51 ЦПК України відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Згідно з ст.ст.137, 138 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.ч.1 та 3 ст.27, ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору застосовуються загальні вимоги договірного права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, який діяв з 01 січня 2012 року до 15 грудня 2017 року, визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2017 року ОСОБА_3 предявила до ОСОБА_4 позов про встановлення факту проживання її однією сімєю з ОСОБА_5, братом відповідача, та визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку по вул.Маршала Рибалка, 58 в м.Первомайську Миколаївської області.

26 липня 2017 року позивач звернулася до суду з клопотанням про витребування спадкової справи з метою встановлення належного відповідача по справі.

27 липня 2017 року вона була витребувана судом та надійшла на його адресу 01 серпня 2017 року.

Після її надходження до суду позивач та його представник, з яким було укладено 07 липня 2017 року договір про надання правової допомоги, з матеріалами справи не знайомилися.

03 листопада 2017 року між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобовязувався надавати ОСОБА_4 правову допомогу, що зокрема полягає у наданні консультацій та юридичних послуг щодо захисту інтересів, здійсненні представництва інтересів клієнта у судах з усіма процесуальними правами наданими стороні у справі.

Пунктами 3.1. та 4.1. вищезазначеного договору сторони визначили, що за правову допомогу ОСОБА_4 зобовязується сплачувати винагороду в розмірі, визначеному додатком №1.

Згідно з протоколом судового засідання від 21 лютого 2018 року питання щодо неналежності відповідача було порушено представником ОСОБА_4 і тільки 21 березня 2018 року позивач звернулася до суду з заявою про заміну відповідача.

28 березня 2018 року ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_7 склали акт про надані послуги. Відповідно до його змісту ОСОБА_4 отримала від адвоката послуги, вартість яких складає 13 775,10 грн., та оплатила їх, а саме: усну консультацію протягом 1 години, вартість якої склала 744,60 грн.; ознайомлення із матеріалами позовної заяви протягом 1 години, вартість якого склала 744,60 грн.; вивчення правової бази по справі протягом 3 годин, вартість якого склала 2 233,8 грн.; представництво ОСОБА_4 в судових засіданнях 03 та 28 листопада 2017 року, 21 лютого, 21 та 28 березня 2018 року протягом 6 годин, вартість якого складала 8 935,2 грн.; складання клопотання про компенсацію судових витрат протягом 1 години вартістю 1 116,90 грн. (а.с.96-97).

Встановивши зазначені обставини та взявши до уваги факт відриву відповідача від звичайних занять для участі у судових засіданнях у справі, суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для компенсації ОСОБА_4 судових витрат.

Посилання позивача на відсутність необґрунтованих дій з її боку, що є підставою для відмови у стягненні такої компенсації, колегія суддів вважає безпідставними.

Спадкова справа до суду надійшла 01 серпня 2017 року, відповідач уклала договір з адвокатом 03 листопада 2017 року, несла витрати на оплату йому гонорару, відрив від звичайних занять для явки до суду. Тільки у березні 2018 року позивач звернулася з клопотанням про заміну відповідача.

За такого, судом першої інстанції правильно констатовано про наявність необґрунтованих дій позивача.

Вартість судових витрат судом визначено співмірно з складністю справи, виконаними адвокатом роботами та відривом відповідача від звичайних занять.

Факт оплати витрат на професійну правничу допомогу доведено актом наданих послуг від 28 березня 2018 року, який свідчить, що ОСОБА_4 оплатила послуги адвоката, а він отримав оплату.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

ОСОБА_8