Справа № 510/1320/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошков І.Д.,

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву.

Позивач, його представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідними вимогами та просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його матері ОСОБА_3 належало:

-земельна ділянка загальною площею 2,13 га., розташована на території Лиманської сільської ради, масив № 11, ділянка № 21, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 020147 від 20.06.2002р.

-сертифікат акцій № 687 ВАТ «Насінницький радгосп «Перше травня» на загальну суму 283 грн.

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 05.12.2002р. померла. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищевказане майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1 (позивач у справі) та донька ОСОБА_2 (відповідач у справі). Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця не має. Після смерті ОСОБА_3 ніхто із спадкоємців до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак позивач прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном. Так, на час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Лиманської сільської ради №801 від 21.05.2018р., після смерті спадкодавця, позивач продовжив розпоряджатися спадковим майном, обробляти земельну ділянку, утримувати у себе правоустановчі документи щодо земельної ділянки, сертифікату акцій, тощо. Відповідач будь-які дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини не вчинив, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, насамперед відмовився від прийняття спадщини на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, позивач пізніше звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з порушенням 6-місячного строку, однак у цьому випадку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.07.2018 р. Після смерті ОСОБА_3, це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, сертифікат акцій, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, відповідач не заперечував, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_3 померла у 2002р. ( до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР). Він у передбачений законом строк не звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, однак після смерті спадкодавця позивач продовжив розпоряджатися спадковим майном, отже відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (проживання на момент смерті із спадкодавцем, обробка землі, утримання у себе право установчих документів, тощо). В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки позивач не зміг надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало причиною відмови нотаріусом в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку, сертифікат акцій з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 211, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст. ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на:

-земельну ділянку загальною площею 2,13 га., розташовану на території Лиманської сільської ради, масив № 11, ділянка № 21, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 020147 від 20.06.2002р.

-сертифікат акцій № 687 ВАТ «Насінницький радгосп «Перше травня» на загальну суму 283 грн.,

після смерті ОСОБА_3, померлої 05.12.2002 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Д. Бошков