Справа № 161/1754/18
Провадження № 2/161/1391/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 травня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Загоровській І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 листопада 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було винесено рішення, згідно якого за ним було визнано право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 19 по вулиці Островського в місті Луцьку з господарсько-побутовими спорудами. Вищезазначений будинок із господарсько-побутовими спорудами розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 22:150:0011, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку належить ОСОБА_2 і знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Островського,19.

Позивач зазначає, що земельною ділянкою, як і будинком він фактично володіє і користується із 1989 року. Місце проживання і знаходження власниці земельної ділянки протягом останніх тринадцяти років йому невідоме. У період з 2004 року по сьогоднішній день ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не зявлялась, не цікавилась своїм майном та не сплачувала борги за комунальні послуги, що на думку позивача свідчить про відсутність інтересу відповідача до свого майна.

Таким чином, позивач вважає, що у звязку із його добросовісним та безперервним володінням чужим майном у нього виникло право власності на вказаний обєкт нерухомого майна за набувальною давністю.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявивилась, жодних заперечень, доказів, суду не подала, хоча належним чином була повідомлена про день і час розгляду справи, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що 15 листопада 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було постановлено рішення, згідно якого за ОСОБА_4 було визнано право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 19 по вулиці Островського в місті Луцьку з господарсько-побутовими спорудами. (а.с. 5)

Вищезазначений будинок із господарсько-побутовими спорудами розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 22:150:0011, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку належить ОСОБА_2 і знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Островського,19 (а.с. 6)

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 9 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Такий спосіб виникнення права власності, як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року роз'яснено,що при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Суд встановив, що позивач добросовісно заволодів і володіє земельною ділянкою, кадастровий номер 22:150:0011 по вулиці Островського, 19 у місті Луцьку, яка належить ОСОБА_2, користується відкрито вказаною земельною ділянкою більше 10 років, у зв'язку з чим отримав право на визнання за ним права власності за набувальною давністю на вказану земельну ділянку.

Частиною 4 статті 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 263, 265,280, 281, 354 ЦПК України, ст. 11, 15, 16,328, 344 ЦК України, п. 9. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку кадастровий номер 22:150:0011 по вулиці Островського, 19 у місті Луцьку, належну ОСОБА_2 на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ВЛ№083940 від 30.11.2005 р.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_5