Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 590/210/15-ц

провадження № 61-5480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2016 року у складі судді Воловик Г. М. та рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Ільченко О. Ю., Ткачук С. С., Рибалки В. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Свої позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» обґрунтовувало тим, що згідно з умовами кредитного договору від 11 грудня 2007 року ОСОБА_3 відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 20 000 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 грудня 2007 року між банком та позичальником укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Також у цей же день між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору. Боржник ОСОБА_3 за кредитним договором своїх зобов'язань не виконав, внаслідок чого станом на 27 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 23 667,14 доларів США, яка складається з 19 712,33 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 831,90 доларів США - заборгованість за процентами, 1 122,91 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 500,00 грн штрафу.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену заборгованість за кредитним договором.

У березні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3, кожен окремо, звернулися до суду із зустрічними позовними заявами до ПАТ «Банк Форум» про визнання недійсними договору поруки та пункту 1.1 кредитного договору, укладених 11 грудня 2007 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обґрунтовували тим, що банком порушені вимоги законодавства щодо валюти кредитування, кредитний договір та договір поруки носять дискримінаційні по відношенню до них умови, суперечать вимогам законодавства, при укладенні спірних договорів вони помилялися щодо обставин, які мають істотне значення. Крім того, зазначали, що при підписанні вказаних договорів банком порушені їхні права, як споживачів банківських послуг, на отримання повної та достовірної інформації щодо кредиту. Також на момент укладення договорів вони не були обізнані з умовами кредитування, валютними ризиками під час виконання зобов'язань за кредитним договором, методикою визначення банком валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти.

Враховуючи наведене, посилаючись на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частину першу статті 203, частину першу статті 215, частину першу статті 229, частини першу та другу статті 652 ЦК України, ОСОБА_4 просила визнати договір поруки від 11 грудня 2007 року № 0238/07/17-СL/S-1 недійсним, а ОСОБА_3 просив визнати недійсним пункт 1.1 кредитного договору від 11 грудня 2007 року № 0238/07/17-СL щодо відкриття банком позичальнику відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі з лімітом кредитування 20 000 доларів США та зобов'язати банк перевести валюту кредитування в гривню за курсом НБУ на час підписання договору.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 змінила позовні вимоги та просила визнати договір поруки від 11 грудня 2007 року № 0238/07/17-СL/S-1, укладений між банком та ОСОБА_4 припиненим, а кредитний договір від 11 грудня 2007 року № 0238/07/17-СL, укладений між банком та ОСОБА_3 - недійсним.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2016 року позов ПАТ «Банк Форум» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 667,14 доларів США, з яких: 19 712,33 доларів США - заборгованість з повернення кредитних коштів, 2 831,90 доларів США - заборгованість за нарахованими процентами, 1 122,91 доларів США - пеня за невиконання зобов'язань, а також 5000,00 грн штрафу.

У задоволенні зустрічних позовів відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов ПАТ «Банк Форум», суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США, проте останній порушив зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, а тому у позивача виникло право дострокового стягнення суми боргу за кредитним договором. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, суд виходив з того, що обставини, на які посилалися позивачі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову банку змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 544,23 доларів США, яка складається з: 19 712,33 доларів США - заборгованість з повернення кредитних коштів, 2 831,90 доларів США - заборгованість за нарахованими процентам, а також стягнуто 1000 грн пені за невиконання зобов'язань і 5000,00 грн штрафу.

Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що стягнута сума пені нарахована поза межами річного строку позовної давності, а також враховуючи вимоги частини третьої статті 551 ЦК України, зменшив розмір пені до 1000 грн.

У травні 2016 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Форум», а зустрічні позови задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказував на те, що позичальник ОСОБА_3 за кредитним договором від 11 грудня 2007 року № 0238/07/17-СLотримав лише 6 500 доларів США, а не 20 000 доларів США, як зазначає банк у позовній заяві, при цьому отримані ним кошти були повернуті вчасно та в повному обсязі. Крім того, договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору позичальник не підписував та його умови з ним не погоджувалися. Під час укладення кредитного договору ОСОБА_3 не був обізнаний щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування та валютних ризиків під час виконання зобов'язань.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У липні 2016 року представником ПАТ «Банк Форум» подано заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими останній просив касаційну скаргу відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, посилаючись на те, що судами ухвалено законні та обґрунтовані рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 11 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0238/07/17-CL, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 20 000 доларів США, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом, строком по 10 грудня 2017 року.

На забезпечення повернення коштів 11 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 0238/07/17-СL/S-1, згідно з умовами якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

11 грудня 20007 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2005 року.

20 вересня 2010 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 11 грудня 2007 року, а 21 березня 2012 року сторонам підписано договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору.

Факт видачі позичальнику готівки на суму 6500 доларів США підтверджується заявками на видачу готівки, при цьому заявки на видачу готівки в розмірі 13 500 доларів США не збереглися у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання, що підтверджується актами знищення касових документів, однак факт видачі позичальнику коштів на суму 13 500 доларів США підтверджується виписками за особовим рахунком та витягами з електронної бази.

Із витягів з електронної бази банку вбачається, що номера та дати заявок на видачу готівки співпадають з номерами підтверджуючих документів при проведенні банківських операцій, зазначених на виписках за особовим рахунком ОСОБА_3, згідно з яким йому було перераховано і видано кредитних коштів на суму 20 000 доларів США.

Із заяви ОСОБА_3 та анкети останнього від 06 листопада 2007 року також вбачається, що позичальник просив відкрити кредитну лінію з лімітом 20 000 доларів США.

Пунктом 3.1.1 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом їх перерахування за наданими позичальником платіжними документами, перерахування на поточний, картковий рахунок позичальника або видачі готівкою відповідно до заявки позичальника.

Крім того, як вбачається із пункту 1.1 іпотечного договору, укладеного між банком та ОСОБА_3, цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з укладеного з ним кредитного договору та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний повернути іпотекодержателю кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США. Тобто ОСОБА_3 був обізнаний щодо необхідності повернення ним вищезазначеної суми кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,0 % процентів річних.

Судами встановлено, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 20 000 доларів США, а останній, у свою чергу, порушив взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів.

Із розрахунку позивача вбачається, що боржник ОСОБА_3 перестав виконувати зобов'язання по щомісячній сплаті платежів - процентів, з листопада 2014 року.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених пунктом 3.3 (крім пункту 3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 000,00 грн.

Позичальник у 2014 року не виконав зобов'язання щодо страхування предмета застави, передбачене пунктом 3.3.7 кредитного договору.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено сплату позичальником пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що пеня у розмірі 1 122,91 доларів США нарахована банком поза межами річного строку позовної давності, а тому апеляційний суд, враховуючи також ті обставини, що на утриманні боржника знаходиться двоє малолітніх дітей, а дружина ОСОБА_4 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, дійшов правильного висновку про зменшення суми пені до 1000 грн.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що банк довів виконання ним договірних зобов'язань та надання позичальнику кредитних коштів у сумі 20 000 доларів США, а також порушення останнім взятих на себе обов'язків за кредитним договором, та як наслідок утворення заборгованості.

Також судами правильно не взято до уваги висновок судової економічної експертизи від 27 листопада 2015 року, оскільки вказана експертиза проведена без урахування виписок з особового рахунку позичальника та витягів з електронної бази та інших доказів щодо розрахунків за кредитним договором.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та навів висновки на їх спростування, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що відповідач ОСОБА_3 за кредитним договором від 11 грудня 2007 року № 0238/07/17-СLотримав лише 6 500 доларів США, а не 20 000 доларів США, як зазначає банк у позовній заяві, зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку. Крім того, посилання заявника на те, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_3 не був обізнаний щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування та валютних ризиків під час виконання зобов'язань, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його, банк надав позичальнику документи, які передували укладенню договору щодо сукупної вартості кредиту, в тому числі і про реальну процентну ставку. Крім того, в кредитному договорі відображені штрафні санкції у випадку порушення умов кредитування. Також позичальник протягом семи років, до 2014 року, погоджувався з умовами кредитування та сплачував кредитну заборгованість.

Посилання заявника на те, що договір про внесення змін та доповнень № 2 від 21 березня 2012 року до кредитного договору позичальник не підписував та його умови з ним не погоджувалися, також не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про призначення почеркознавчої експертизи з вищезазначених підстав, у зв'язку з неможливістю відібрання у останнього вільних зразків почерку та підпису, які є обов'язковими для проведення таких експертиз, оскільки відповідач не з'являвся в судові засідання.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик