Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 278/902/17-ц

провадження № 61-11717св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська мостобудівльна компанія»,

третя особа - служба автомобільних доріг у Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська мостобудівельна компанія» на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 15 січня 2018 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Борисюка Р. М.,

Галацевич О. М., та ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року у складі судді Грубіяна Є. О. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 15 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська мостобудівельна компанія» (далі - ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія») про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 14 січня 2017 року біля с. Рудня-Пошта Житомирського району Житомирської області, був пошкоджений належний йому автомобіль. Вважав, що ДТП сталася з вини відповідача, оскільки під час ремонту дороги відповідачем не було належним чином організовано дорожній рух.

З урахуванням викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 135 132 грн та майнову шкоду з урахуванням трьох відсотків річних у розмірі 148 589,80 грн, з яких: 135 861,41 грн - вартість відновлювального ремонту автомобіля «Міцубісі Грандіс»; 2 900 грн - послуги евакуатора, 5 100 грн - вартість автотоварознавчого дослідження,

351 грн - вартість невикористаного квитка на семінар, 1 500 грн - упущена вигода.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від 17 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вини відповідача у вчиненні дій, які призвели до пошкодження автомобіля, оскільки рух транспорту на вказаній ділянці дороги було заборонено, проте ОСОБА_2 проігнорував вимоги відповідних дорожніх знаків, продовжив рух, і такі його дії призвели до пошкодження належного

ОСОБА_4 автомобіля.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія» на користь ОСОБА_2 72 106,21 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про стягнення судових витрат. В решті вимог відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що внаслідок неправомірних дій працівника ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія» ОСОБА_5 та необережних дій ОСОБА_2, останньому було завдано майнової та моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Оскільки доказів на підтвердження упущеної вигоди та невикористання квитка на семінар позивач не надав, такі вимоги визнав недоведеними.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції є незаконною й такою, що ухвалена з порушенням норм чинного законодавства. Зазначав, що Апеляційний суд Житомирської області у постанові від 15 січня 2018 року дійшов невірного висновку про те, що відповідачем завдано майнової та моральної шкоди ОСОБА_2, оскільки він не є власником пошкодженого автомобіля, а постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження автомобіля «МіцубісіГрандіс».

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та постановуапеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, вирішуючи спір, не врахували постанову Апеляційного суду Житомирської області від 16 червня 2017 року, якою встановлено, що працівник ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія» ОСОБА_5 порушив пункт 1.5 Правил дорожнього руху. Вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 140 КУпАП. При цьому суди не перевірили належним чином його доводи про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями працівника відповідача ОСОБА_5 та шкодою, яка йому завдана.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія» підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_2 - частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що з 26 вересня 2016 року рух транспорту трасою Н 03 «Житомир - Чернівці» на ділянці 28 км + 554 м закритий у зв'язку із ремонтом мосту. У зв'язку із цим організовано об'їзди даної ділянки дороги в залежності від спрямованості напрямку руху (а. с. 18, 19 т.1)

30 серпня 2016 року відповідач отримав дозвіл на право виконання робіт від служби автомобільних доріг у Житомирській області щодо ремонту вказаної ділянки дороги (а. с. 20, 21 т.1).

14 січня 2017 року о 7 год. 20 хв. по вул. Пушкінській в с. Рудня-Пошта Житомирського району сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний ОСОБА_4 автомобіль «Міцубісі Грандіс», номерний знак НОМЕР_1, яким під час ДТП керував ОСОБА_2

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 16 червня 2017 року ОСОБА_6, начальника дільниці в ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія», було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого частиною четвертою статті 140 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на день прийняття такого рішення (а. с. 92-95 т.1).

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 6 червня 2017 року встановлено, що майнова шкода власнику автомобіля «Мітсубісі Грандіс» станом на 06 червня 2017 року становить 135 861,41 грн (а. с. 96-123 т. 1). Вартість послуг оцінки автомобіля склала 5 100 грн та була сплачена позивачем

18 червня 2017 року (а. с. 130 т. 1).

Відповідно до акту прийому-передачі від 14 січня 2017 року позивач оплатив послуги з евакуації автомобіля з місця ДТП у розмірі 2 900 грн (а. с. 128 т. 1).

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 20 квітня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 було закрито у зв'язку із відсутністю в діях позивача складу правопорушення. (а. с. 135 т. 1).

Згідно із локальним кошторисом на будівельні роботи на організацію дорожнього руху у місці проведення реконструкції відповідач здійснював встановлення та демонтування певних дорожніх знаків з додатками (а. с. 206-209 т. 1, а. с.18-21 т. 2).

Відповідачем встановлювались інформативні знаки щодо закриття дорожнього руху на ділянках дороги, що вимагали ремонту із знаками «рух заборонено» (пункт 3.1 Правил дорожнього руху України) на ділянках дороги, де проводився ремонт (а. с. 234, 235 т. 1 а. с. 6, 7 т. 2).

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши вимоги цивільного судочинства, врахувавши положення статті 1166 ЦК України, правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності матеріальної та моральної шкоди, завданої діями відповідача, оскільки рух транспорту по даній ділянці дороги було заборонено, однак позивач проігнорував вимоги відповідних дорожніх знаків та сам поставив себе та інших пасажирів керованого автомобіля у небезпечне становище, і такі дії позивача та порушення зазначених Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв'язку з наслідками, що настали, а саме пошкодженням автомобіля під його керуванням.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність постанови суду про притягнення працівника ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія» до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою позивачу шкодою.

Апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, обставини справи в повній мірі не встановив, не визначився з характером спірних правовідносин, та дійшов помилкового висновку про те, що внаслідок неправомірних дій працівника

ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія» ОСОБА_5 та необережних дій ОСОБА_2, останньому було завдано майнову та моральної шкоди, оскільки у матеріалах справи відсутні докази визнання ОСОБА_5, який працював виконробом ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія» винним у дорожньо-транспортній пригоді чи докази наявності вини у завданні шкоди позивачу.

Отже, мотиви апеляційного суду щодо наявності доказів того, що ДТП сталася саме з вини працівника ТОВ «Волинська мостобудівельна компанія», ґрунтуються на припущеннях, що заборонено у силу частини четвертої статті 81 ЦПК України.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська мостобудівельна компанія» задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 15 січня

2018 року скасувати, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк