Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 691/758/16-ц

провадження № 61-1640 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_3,
відповідач-Інститут помології ім. Л. П. Симиренка Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут помології),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області у складі судді Черненка О. В. від 16 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі суддів: Демченка В. А., Подороги В. М., Василенко Л. І., від 26 жовтня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Інституту помології про стягнення грошової допомоги при виході на пенсію.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 працював в Інституті помології на посаді молодшого наукового співробітника починаючи з 01 лютого 2003 року, а 01 вересня 2015 року він був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію згідно із статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).Його посада (молодший науковий співробітник) згідно із статтею 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» передбачає, що у разі виходу на пенсію йому виплачується грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності відповідного стажу роботи, тому у його заяві про звільнення у зв'язку з виходом на пенсію від 31 серпня 2015 року він просив відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та наявності стажу більше 12,5 років, нарахувати та виплатити йому допомогу у вказаному розмірі. Проте під час остаточного розрахунку, вказана допомога йому виплачена не була.

12 травня 2016 року позивач знову звернувся із заявою до директора Інституту помології із проханням надати письмову відповідь, чому йому не виплачується допомога, на що отримав відповідь від 16 травня 2016 року за № 149, з якої вбачається, що такі виплати не передбачені Законом України «Про Державний бюджет» на 2015 та 2016 роки, та що на звернення Інституту помології щодо роз'яснення стосовно виплати вихідної допомоги науковому співробітнику, отримано роз'яснення Міністерства соціальної політики від 02 листопада 2015 року № 1431/13/8-15, у якому зазначено, що вихід на пенсію наукового працівника відповідно до норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та виплата йому грошової допомоги взаємопов'язані дії, а тому, при виході на звичайну пенсію працівник не має права на виплату грошової допомоги у розмірі 6 посадових окладів.

Позивач вважає, що такими діями відповідача був звужений обсяг його прав та свобод, тому звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошову допомогу при виході на пенсію з посади наукового працівника у розмірі 6-ти посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи 12 років і 7 місяців.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, звільняючись з посади 01 вересня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, вже був пенсіонером з 2007 року та отримував пенсію за віком (на загальних підставах), а тому права на виплату грошової допомоги у розмірі 6 посадових окладів як науковий працівник не має.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що на час звільнення у вересні 2015 року ОСОБА_3 вже була призначена пенсія відповідно до закону, і при цьому позивачем не було надано доказів про призначення йому пенсії, як науковому працівнику органами Пенсійного фонду України, тому відсутні підстави для стягнення грошової допомоги у розмірі 6 посадових окладів, що передбачено приписами статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, ОСОБА_3 просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», статті 22 Конституції України, зазначає, що юридичне поняття «досягнення пенсійного віку» та «звільнення з роботи в зв'язку з виходом на пенсію» не є рівнозначні, суди штучно пов'язали право на допомогу з «науковою» пенсією, що Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не передбачає.

Таким чином, позивач вважає, що суди попередніх інстанцій, поклавши в основу своїх висновків помилковий коментар працівника журналу «Бюджетна бухгалтерія» від 19 жовтня 2015 року № 39, штучно обмежили дію статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», ігнорують повний текст відповідного розділу цієї статті Закону.

Крім того, позивач зазначає, що штучне посилання на зміну його статусу пенсіонера за віком на статус пенсіонера по інвалідності немає ніякого правового обґрунтування відносно законності наукового стажу, ОСОБА_3 звільнявся з роботи з посади наукового працівника, а не з посади інваліда, тому твердження судів вцій частині аргументації відмови є порушенням Закону та є дискримінаційними.

19 січня 2017 року відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, просив касаційну скаргу відхилити.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

12 січня 2018 року зазначена справа передана на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню зтаких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України зазначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частиниє змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 працював в Інституті помології на посаді молодшого наукового співробітника починаючи з 01 лютого 2003 року.

01 вересня 2015 року позивач був звільнений з посади молодшого наукового співробітника Інститут помології за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію згідно із статтею 38 КЗпП України, що підтверджується наказом по особовому складу від 01 вересня 2015 року № 41/к та відповідним записом у його трудовій книжці.

У своїй заяві про звільнення від 31 серпня 2015 року ОСОБА_3 просив звільнити його з роботи з 01 вересня 2015 року в зв'язку з виходом на пенсію та, відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і наявності у нього наукового стажу більше 12,5 років, нарахувати йому допомогу в розмірі 6 посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат.

12 травня 2016 року позивач звернуся із письмовою заявою до відповідача, в якій просив надати відповідь чому йому не виплачена допомога, передбачена статтею 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

16 травня 2016 року ОСОБА_3 був направлений лист, у якому було вказано, що невиплата грошової допомоги обумовлена тим, що відповідно до абзацу 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII та пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII норми частини 19 статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» застосовуються в порядку та розмірах, установлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів, бюджетів фондів загальнообов'язкового державного та соціального страхування, у зв'язку з обмеженим фінансуванням установи відповідно до кошторисних призначень Інституту помології на 2015 та 2016 роки за загальним та спеціальним фондами Держбюджету видатки на виплату вихідної допомоги не були затверджені головним розпорядником коштів-Національною академією аграрних наук України. Крім того, на цей час не існує порядку КМУ щодо застосування норми частини 19 статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Інститутом отримано роз'яснення Міністерства соціальної політики України від 02 листопада 2015 року №1431/13/84-15 та коментар в офіційному виданні «Оплата праці», у яких зазначено, що вихід на пенсію наукового працівника відповідно до норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та виплата йому грошової допомоги взаємопов'язані дії, тому при виході на «звичайну» пенсію працівник не має права на виплату грошової допомоги у розмірі 6 посадових окладів.

Позивач має стаж роботи на посаді молодшого наукового співробітника в Інституті помології більше 12,5 років.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером по інвалідності, дата видачі посвідчення - 12 січня 2010 року.

Позивач з березня 2007 року по 12 січня 2010 року перебував на пенсії за віком, а на цей час отримує пенсію по інвалідності.

ОСОБА_3 вийшов на пенсію в 2007 році, пропрацювавши на посаді молодшого наукового співробітника в Інституті помології близько 4-х років, проте продовжував працювати в Інституті помології на вказаній посаді та отримував заробітну плату та пенсію за віком, призначену йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною першою статті 24 Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Відповідно до частини третьої статті 24цьогоЗакону пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», після досягнення чоловіками віку 62 роки за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років.

Таким чином, однією з умов для призначення наукової пенсії для чоловіків необхідним є наявність стажу наукової роботи не менш як 20 років.

Проте, матеріалами справи не підтверджується наявність у позивача стажу наукової роботи не менш як 20 років, тому відсутні підстави вважати, що позивач у 2015 році виходив саме на «наукову» пенсію.

Частиною 19 статті 24 Закону встановлено, що при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України (далі - Перелік), не менше: для чоловіків - 12,5 року; для жінок -10 років.

Виходячи з аналізу положень статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», право на отримання вказаної грошової допомоги мають працівники, які виходять з посади наукового (науково-педагогічного) працівника на «наукову» пенсію за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку (не менше 12,5 року - для чоловіків).

За змістом зазначених норм грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів науковому працівнику виплачується тільки при виході на пенсію з посади наукового працівника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що після досягнення пенсійного віку позивач продовжував працювати в Інституті помології, отримував пенсію за віком та був звільнений із займаної посади01 вересня 2015 року за власним бажанням, тому відповідно до положень статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» під час звільнення з посади у нього не виникло право на виплату грошової допомоги, згідно з наведеним Законом.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходили із того, що позивачем не було надано доказів про призначення йому пенсії як науковому працівнику («наукової пенсії») органами Пенсійного фонду України, що, в свою чергу,унеможливлює отримання ним грошової допомоги, передбаченої частиною 19 статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", оскільки можливість отримання вказаної грошової допомоги залежить від об'єктивних умов - виходу особи на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, передбаченої Переліком, саме на «наукову пенсію» та наявність необхідного стажу наукової роботи на посадах, передбачених Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Доводи ОСОБА_3, наведені у касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків судів про відмову у задоволенні позову, оскільки зводяться до вільного тлумачення статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» на свою користь та не розуміння дійсного змісту положень цієї статті.

Судовий збір за подання касаційної скарги позивачем не сплачено. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С. П. Штелик