АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/312/18 Справа № 173/1607/16 Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О.Ю. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 2002 року позивач та відповідач є власниками житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, м. Верхньодніпровськ. Після отримання спадщини вони не досягли домовленості щодо порядку користування цим майном. На підставі вищевикладеного позивач просив суд поділити житловий будинок по АДРЕСА_1 м. Верхньодніпровськ в натурі по 1/2 частині кожному.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі.

В порядку поділу спільної часткової власності розділено в натурі житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. АДРЕСА_2, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області у відповідності до Варіанту № 3, запропонованому згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 2167/2168/2169/2170-16 від 23 грудня 2016 року, а саме ОСОБА_3 (І співвласнику) виділити квартиру № 1 з такими приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим. 1-4 житлова кімната площею 11,3 кв.м.; прим. 1-5 житлова кімната площею 7,2 кв.м.; прим. 1-6 житлова кімната площею 8,1 кв.м.; прим. 1-8 коридор площею 7,0 кв.м. разом площа по квартирі № 1 у житловому будинку літ.А-1 складає 33,6 кв.м.; у прибудові літ. А'-1 прим. 1-7 кухня площею 6,4 кв.м.; прим. 1-1 веранда площею 3,3 кв.м.; загальна площа по квартирі № 1 у прибудові літ.А'-1 складає 9,7 кв.м.; 1/2 частина паркану №4, водопровід №1 загальною вартістю 55135 грн. 50 коп.; ОСОБА_2 (ІІ співвласнику) виділити квартиру №2 з такими приміщення в житловому будинку літ. А-1: прим.1-2 коридор площею 7,7 кв.м.; прим. 1-3 житлова кімната площею 10,6 кв.м., загальна площа по квартирі № 2 у житловому будинку літ. А'-1 складає 18,3 кв.м.; у прибудові літ.А'-1 прим. 1-1 веранда площею 9,5 кв.м.; 1/2 частину паркану № 4, сарай літ.Б-1, сарай літ.В-1, гараж літ. Г-1, загальною вартістю 56 852 грн. 50 коп.; земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами залишити у спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку компенсації 858,50 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким виділити йому частину будинку згідно варіанту №3 квартиру 1.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що 25 грудня 2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.6). Право власності по 1/2 частині на це майно зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2015 року (а.с.20-21) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 серпня 2016 року (а.с.69).

Житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 м. Верхньодніпровськ є спільною частковою власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Домовленості про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю між сторонами не досягнуто.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 2167/2168/2169/2170-16 від 23 грудня 2016 року експертом було запропоновано три варіанти розподілу спірного майна (а.с.73-107). В судовому засіданні позивач просив суд поділити будинок в натурі у відповідності до Варіанту № 3, запропонованому експертом, та виділити йому квартиру №1.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд під час вирішення справи не врахував його пояснення та побажання отримати ту частину домоволодіння, яка виділена ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач та його представник в судовому засіданні свою думку щодо порядку поділу майна не висловили, в судове засідання тричі не з'являлися, а тому суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, прийшов до висновку про можливість ухвалення рішення, виходячи з тих доказів, що були надані сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення повно, всебічно, об'єктивно та безпосередньо надав оцінку наявних в матеріалах справи доказів, у повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, справу розглянути у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко