Справа № 487/4815/17
Провадження № 2/487/418/18
02.02.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого - судді Кузьменко В.В.,
при секретарі - Каламурза О.В.,
розглянувши у відсітності сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про реальний розподіл квартири між власниками,
13.09.2017 року ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про реальний поділ квартири між власниками.
Свої вимоги мотивував тим, що з 27 січня 2015 року неповнолітньому ОСОБА_2 на підставі договору дарування належить ? частина квартири АДРЕСА_1. Друга половина квартири належить ОСОБА_3 Квартира має 149 кв.м. загальної площі та складається з чотирьох кімнат, займає два поверхи багатоповерхового будинку, має дві кухні, два коридори, дві вбиральні, дві комори.
Посилаючись на існування можливості користуватись квартирою двома співвласниками одночасно, та відсутність згоди щодо порядку користування квартирою, позивач просив поділити квартиру в натурі, виділивши в користування позивача: хол 12, 4 кв.м., два коридори 4, 3 кв.м., 8, 8 кв.м. та 2, 8 кв.м., комору 3,6 кв.м., гардеробну 3, 6 кв.м., господарські приміщення 13, 5 кв.м., вбиральню _ 1, 4 кв.м., санвузол 3, 7 кв.м., та кухню 14, 1 кв.м. У користування відповідача ОСОБА_3 виділити: кімнату 10, 5 кв.м., кімнату 14, 5 кв.м., кімнату 4,7 кв.м., кімнату 20 кв.м., коридор 2,8 кв.м., коридор 3, 5 кв.м., кухню 6, 9 кв.м., вбиральню 1,5 кв.м., та кабінет 8, 8 кв.м.,
Позивач та його представник участі у судовому засіданні не приймали, представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримала згідно поданої позивачем заяви від 01.02.2018 року щодо поділу квартири.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Вивчивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до технічного паспорту ОСОБА_3 також належить ? частина вказаної квартири (а.с. 8-10).
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 25.12.1992 р. № 13, при вирішенні спорів про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру). Згідно положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна № 127 від 24.05.2001 р. зі змінами та доповненнями, квартирою є сукупність житлових та допоміжних приміщень, які мають окремий вихід. Виділ в натурі можливий при умові ізолювання часток і наявності мінімального складу приміщень. Відповідно до норм ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові споруди. Основні положення», п. 2.22. - в квартирах слід облаштовувати житлові кімнати та підсобні приміщення: кухню (не менше 7 кв.м. з природнім освітленням та вентиляцією); вбиральню (0,8 х1,22 м.), ванну кімнату та коридор.
У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ч. 1 цього Кодексу передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.
Частиною 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).
Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності (а не відповідно до норм житлової площі на одного мешканця відповідно до положень ЖК України). Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
За такого, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та є можливість провести поділ в натурі частки домоволодіння, що належить сторонам у справі, запропонований порядок відповідає часткам співвласників та не суперечить діючим будівельним, протипожежним і санітарним нормам та правилам, та не порушує прав співвласників.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про реальний розподіл квартири в натурі між співвласниками задовольнити.
Виділити ОСОБА_2 в натурі частку з майна, що є у спільній частковій власності, а саме: 12, 4 кв.м., два коридори 4, 3 кв.м., 8, 8 кв.м. та 2, 8 кв.м., комору 3,6 кв.м., гардеробну 3, 6 кв.м., господарські приміщення 13, 5 кв.м., вбиральню _ 1, 4 кв.м., санвузол 3, 7 кв.м., та кухню 14, 1 кв.м.
Виділити ОСОБА_3 в натурі частку з майна, що є у спільній частковій власності, а саме: кімнату 10, 5 кв.м., кімнату 14, 5 кв.м., кімнату 4,7 кв.м., кімнату 20 кв.м., коридор 2,8 кв.м., коридор 3, 5 кв.м., кухню 6, 9 кв.м., вбиральню 1,5 кв.м., та кабінет 8, 8 кв.м.,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п. п. 15.5 ч. 1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, яка вступила в дію з 15.12.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст рішення виготовлено 12.02.2018 року.
Суддя Заводського районного суду
м. Миколаєва В.В.Кузьменко