Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», Запорізької філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція», Запорізької філії ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивував тим, що з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2017 року він працював на посаді головного енергетика в Запорізькій філії ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» неповний робочий день, а саме 2 доби на місяць. 01.08.2017 року звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку становила 6250 грн., а саме: за серпень 2016 року 290 грн., вересень 2016 року 290 грн., жовтень 2016 року 290 грн., листопад 2016 року 290 грн., грудень 2016 року 290 грн., січень 2017 року 600 грн., лютий 2017 року 600 грн., березень 2017 року 600 грн., квітень 2017 року 600 грн., травень 2017 року 600 грн., червень 2017 року 600 грн., липень 2017 року 600 грн., та компенсація за невикористану відпустку в сумі 600 грн. Крім того, позивач просить на підставі ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2017 року по 30.10.2017 року в сумі 18 900 грн.

В ході судового розгляду цивільної справи позивач ОСОБА_1 неодноразово подавав заяви про уточнення позовних вимог, збільшуючи суму позовних вимог. В останній заяві про уточнення позовних вимог від 07 березня 2018 року позивач зазначив, що на день його звільнення 15.08.2017 року заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку становила 7560,79 грн., в тому числі: за липень 2016 року в сумі 285,71 грн., серпень 2016 року 272,73 грн., вересень 2016 року 272,73 грн., жовтень 2016 року 272,73 грн., листопад 2016 року 285,71 грн., грудень 2016 року 272,73 грн., січень 2017 року 746,66 грн., лютий 2017 року 746,66 грн., березень 2017 року 678,78 грн., квітень 2017 року 785,96 грн., травень 2017 року 746,66 грн., червень 2017 року 746,66 грн., липень 2017 року 711,10 грн., компенсація за невикористану

відпустку 735,97 грн. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.08.2017 року по 06.03.2018 року складає 55 030,44 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що в липні 2016 року він прийнятий на посаду головного енергетика в Запорізьку філію ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція» за сумісництвом, з графіком роботи 2 дні на місяць у перший понеділок та останню пятницю кожного місяця, з окладом 3000 гривень. 28 липня 2017 року він звернувся до директора ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція» з заявою, у якій просив звільнити його за власним бажанням з 01.08.2017 року, у звязку з відсутністю уповноважених посадових осіб за місцем знаходження Запорізької філії підприємства, зазначену заяву він відправив поштою за місцезнаходженням юридичної особи і було вручено 31.07.2017 року уповноваженій особі підприємства. Рішення за своєю заявою до цього часу він не отримав, проте вважає себе звільненим. При розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з липня по грудень 2016 року він брав до уваги фактично нараховані йому підприємством суми, які містяться отриманих ним від Пенсійного фонду Індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2016 рік (форма ОК-5), зазначені суми нарахованого доходу ним не оспорюються. Розрахунок суми заборгованості по заробітній платі з 01 січня 2017 року по 31 липня 2017 року виконаний ним виходячи з розміру його заробітної плати не менше, ніж розмір нарахованої середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника Василівського району з січні-вересні 2017 року, який складає 7466,57 грн., згідно довідки Головного управляння статистики у Запорізькій області від 04.01.2018 року.

Представник відповідача ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення заборгованості із заробітної плати за серпень 2016 грудень 2016 року в сумі 1390,92 грн. та компенсації за невикористану відпустку в сумі 100 грн., всього на суму 1490,92 грн. Крім того, з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 136,36 грн. та враховуючи графік роботи два дні на місяць, середній заробіток за затримку виплати належних позивачу сум з вини підприємства за період з 01.01.2017 року по грудень 2017 року (12 місяців по 2 дні на місяць) тобто за 22 дні повинен складати (136,36 грн. х 22 дні) 2999,92 грн. В іншій частині позовних вимог просила відмовити за безпідставністю. Також пояснила суду, що у звязку зі зміною керівництва Запорізької філії ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» їй за актом прийому-передачі були передані документи та печатки підприємства, в документах, які їй передані по особовому складу наявний лише наказ про прийом на роботу ОСОБА_1, а наказ про звільнення його відсутній. Дата звільнення ОСОБА_1 була встановлена лише на підставі Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку Запорізької філії «НДІпроектреконструкція» за 3-4 квартал 2016 року та Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, в яких зазначено про звільнення ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року, після цього будь-який дохід йому не нараховувався. Звільнення позивача додатково підтверджується актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №08-05-007/0424 від 01.04.2017 року, складений державним інспектором праці.

2. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу Українисправи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності Цивільного процесуального кодексу Українив редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням вищезазначеного, судовий розгляд вказаної цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ.

3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права.

Судом встановлено, що на підставі наказу №2 від 08 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду головного енергетика Запорізької філії ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» на умовах роботи за сумісництвом перший понеділок, остання пятниця щомісячно 8 годин на день з окладом 3000 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні з податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку Запорізької філії ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція» за 3-4 квартал 2016 року, Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) за 2016 рік позивачу ОСОБА_1 відповідачем нарахований дохід в сумі за липень 2016 року в сумі 285,71 грн., серпень 2016 року 272,73 грн., вересень 2016 року 272,73 грн., жовтень 2016 року 272,73 грн., листопад 2016 року 285,71 грн., грудень 2016 року 272,73 грн., всього в сумі 1662,34 грн. Зазначена сума заборгованості нарахована відповідачем і не оспорюється сторонами по справі. Сторонами також не оспорюється, що нарахована за період з липня по грудень 2016 року заробітна плата в сумі 1662,34 грн., не виплачена позивачу.

Оцінюючи доводи сторін в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо наявності підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2017 року по 01.08.2017 року, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 стверджувала, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи з посади головного енергетика Запорізької філії ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція» 01 грудня 2016 року, на підтвердження факту звільнення позивача посилалася на акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №08-05-007/0424 від 01.04.2017 року, складений державним інспектором праці Головного управління держпраці у Запорізькій області, яким було встановлено порушення Запорізькою філією ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція» вимог ст.116 КЗпП України, зокрема не проведення остаточного розрахунку із звільненими працівниками, в тому числі згідно реєстру заборгованості по заробітній платі станом на 06.04.2017 року позивачем ОСОБА_1 в сумі 1118,63 грн., також на податкові розрахунки сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку Запорізької філії ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція» за 3-4 квартал 2016 року, в яких зазначено дати прийняття ОСОБА_1 на роботу 08.07.2016 року та звільнення з роботи 01.12.2016 року.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 посилався на те, що йому нічого не

відомо про його звільнення в грудні 2016 року, з січня 2017 року він продовжував виконувати свої трудові обовязки головного енергетика на підставі укладеного ним трудового договору, зокрема в період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року здійснював представництво інтересів відповідача в ПАТ «Запоріжжяобленерго», а саме подавав акти про спожиту активну електричну енергію, про що свідчать довіреності від 01 липня 2016 року та від 02 січня 2017 року, видані уповноваженими особами Запорізької філії ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція», журнали видачі рахунків за активну, реактивну, плановий платіж та попереджень про заходи, що будуть застосовані у випадку несплати за спожиту електроенергію за серпень 2016 - липень 2017 року, в яких ОСОБА_1 як уповноважена особа ДП ДНДПВІ «НДІпроектреконструкція» отримав відповідні рахунки і попередження і розписався в їх отриманні. Також позивач ОСОБА_1 посилався на те, що в грудні 2016 року ним не подавалися заяви про звільнення, з наказом про звільнення його не ознайомлювали, 28 липня 2017 року він звернувся з заявою про звільнення за власним бажанням з 01.08.2017 року, після чого припинив виконання своїх трудових обовязків.

Згідно ст.78 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт звільнення ОСОБА_1 з посади головного енергетика з 01 грудня 2016 року не доведено допустимими доказами, досліджені судом акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю державного інспектора праці Головного управління держпраці у Запорізькій області, та податкові розрахунки сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб, які подавалися відповідачем, хоч і містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, проте не є належними доказами звільнення, з огляду на те, що зазначені обставини повинні доводитися іншими доказами, зокрема: заявою про звільнення, наказом про звільнення, внесенням записів до трудової книжки, фактичним відстороненням від виконанням трудових обовязків у звязку з припиненням трудових відносин, проведенням остаточного розрахунку тощо.

Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши 31 липня 2017 року поштою заяву позивача ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням з зазначенням дати звільнення і відсутності поважних причин, зумовлених неможливістю продовжувати роботу, що містяться у ч.1 ст.38 КЗпП України, а також не відкликання позивачем заяви про своє звільнення, зобовязаний був після спливу двох тижнів розірвати з ним трудовий договір, укладений на невизначений строк. Крім того, ч.1 ст.38 КЗпП України не забороняє роботодавцю звільнити працівника з роботи за власним бажанням у строк, про який просить працівник.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 виконував свої трудові обовязки головного енергетика в період з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року, наказ про звільнення позивача в цей період часу не виносився і позивачу не вручався, остаточний розрахунок при звільненні з ним не проводився, 28 липня 2017 року позивач звернувся з заявою про звільнення за власним бажанням, яка до часу розгляду судом справи не розглянута, після чого з 01 серпня 2017 року позивач припинив виконувати свої трудові обовязки, суд приходить до висновку, що припинення трудових відносин між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем відбулося з 01 серпня 2017 року.

За таких обставин, позивачу ОСОБА_1 повинна бути нарахована заробітна плата за період його роботи з 01.01.2017 року по 01.08.2017 року.

Відповідно до ст.95 КЗпП України, ст.3 Закону України «Про оплату праці» в редакції Закону №1774-VIII від 06.12.2016 року мінімальна заробітна плата - це

встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Згідно ст.31 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці.

Ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» установлена у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.

При розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року, суд враховує, що розмір його місячної заробітної плати (оклад), встановлений наказом про прийом на роботу в сумі 3000 грн., є меншим ніж розмір мінімальної заробітної плати, тому для розрахунку суд застосовує встановлений розмір мінімальної заробітної плати в сумі 3200 грн.

З урахуванням роботи позивача ОСОБА_1 на умовах неповного робочого часу (2 дні на місяць), заробітна плата повинна розраховуватися пропорційно відпрацьованому часу, і повинна складати: за січень 2017 року в розмірі 320 грн. (3200 грн. /20 робочих днів х 2 дні); за лютий 2017 року 320 грн. (3200/20х2); березень 2017 року 290,90 грн. (3200/22х2); квітень 2017 року 336,84 грн. (3200/19х2); травень 2017 року 320 грн. (3200/20х2); червень 2017 року 320 грн. (3200/20х2); липень 2017 року 304,76 грн. (3200/21х2), всього заборгованість із заробітної плати за січень-липень 2017 року в сумі 2212,50 грн.

Загальна сума заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за період з 01.08.2016 року по 01.08.2017 року складає (1662,34 + 2212,50) 3874, 84 грн.

Частиною 1 ст.83 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення робітника йому сплачується грошова компенсація всі невикористані ним дні щомісячної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Порядок розрахунку сум відпускних за надані працівникам щорічні відпустки, додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати компенсації за невикористані відпустки визначений в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів

відпустки.

Таким чином, компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 розраховується наступним чином: 3589,13 грн. (заробіток за серпень липень 2017 року) / 354 дня (365 днів -11 святкових і неробочих днів) х 24 календарних дні = 243,36 грн.

Розглядаючи вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, порушення процедури про банкрутство роботодавця, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначена правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, від 3 липня 2013 р. у справі №6-64 цс13, від 24 жовтня 2011 р. у справі №6-39цс11, від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11.

В зв'язку з чим, суд приходить до наявності вини відповідача у невиплаті позивачеві сум, що належали йому при звільненні 01.08.2017 року.

Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Зазначена правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі за № 6-648цс15.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню частково, виходячи з такого розрахунку: середньоденний заробіток за два останні місяці складає 156,19 грн. (320 грн. + 304,74 грн./4 дні), сумарне число робочих днів за період затримки розрахунку з 01.08.2017 року (день звільнення) по 07.03.2018 року (день ухвалення судового рішення), згідно з графіком роботи позивача 2 дні на місяць становить 15 робочих днів.

З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 01 серпня 2017 року по 07 березня 2018 року включно в сумі 2342,85 грн. (15 робочих днів х 156,19 грн. середньоденна заробітна плата).

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в доход державного бюджету підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України. суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», Запорізької філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 (71611, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за період з 08 липня 2016 року по 01 серпня 2017 року в сумі 3874,84 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 243,36 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 01 серпня 2017 року по 07 березня 2018 року включно в сумі 2342,85 грн., а всього в сумі 6461 (шість тисяч чотириста шістдесят одна) гривна 05 копійок, з наступним утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання

апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду викладений і підписаний 16 березня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3