Справа № 214/3667/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 113,1 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., а саме квартиру №1 загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., літню кухню «Б», погріб «В», вбиральню «Е» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

В обґрунтування вимог зазначено наступне. 12 серпня 1994 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1, згідно якого орган приватизації В/о «Кривбасруда» УСП посвідчив, що квартира загальною площею 55,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Право власності на житло на підставі отриманого свідоцтва зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ».

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 їх частки як співвласників у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно не були виділені, жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності не існувало, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них як співвласників нерухомого майна є рівними, і кожному окремо на праві приватної власності належить по 1/2 частині нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Оскільки ОСОБА_5 за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом були: ОСОБА_4 - чоловік померлої, та позивачка - ОСОБА_2 як дочка померлої. Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 вони не зверталися. Так, ОСОБА_4 - чоловік померлої до дня її смерті був зареєстрований та проживав разом зі своєю дружиною - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, а отже є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті дружини відповідно до положень ст.1268 ЦК України.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а також майно, яке він фактично успадкував після смерті дружини, проте юридично не оформив. Оскільки він за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті нe здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги за законом є позивачка - ОСОБА_2 як дочка померлого.

При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з виниклими розбіжностями, а саме: спадкове майно складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, яке належало померлому на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12 серпня 1994 року, виданого УСП в/о «Кривбасруда» згідно розпорядження № 45 від 29 березня 1994 року, зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ» за № 10/9ПВ-351-5071. Згідно технічного паспорту, виданого КП ДОР «Криворізьке БТІ» та відомостей про технічний стан нерухомого майна від 10 серпня 2017 року за № 244143 видно, що спадковим майном є частка житлового будинку з господарчими побудовами, а не квартира. Крім того, на присадибній території розташовані господарчі побудови, які не приватизовані та не включені до свідоцтва про право власності. Також згідно довідки № 156272 від 02 серпня 2017 року, виданої КП «Криворізьке БТІ» ДОР зазначена юридична адреса названої частки будинку № 24, а саме квартира № 1. Для усунення протиріч, які виникли при оформленні спадщини, спадкоємиці рекомендовано звернутися до суду і вирішити питання про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Коли батькам ОСОБА_2 видавали свідоцтво на право власності на житло №873 від 12 серпня 1994 року вказали, що їм передано у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Проте, насправді, це завжди був житловий будинок на декількох співвласників і лише умовно можна казати, що будинок містить дві квартири.

25 січня 2018 року розпорядженням Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради «Про виправлення помилки в тексті свідоцтва про право власності на житло зі збереженням номеру розпорядження та дати видачі» внесені зміни до свідоцтва, а саме вказана 1/2 частина житлового будинку, яка не була відображена в свідоцтві при його початковій видачі.

18 квітня 2018 року рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради присвоєно поштову адресу спірному нерухомому майну: АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м., що складає 1/2 частину від житлового будинку, розташованого на вул. Кубанській, 24-1 (громадянин ОСОБА_4, громадянка ОСОБА_5). Також 10 серпня 2017 року техніком був складений акт ідеальних часток, де, зокрема, площа квартири №1 зазначена 55,3 кв.м., загальна площа будинку 113,1 кв.м., ідеальна доля складає 1/2 від загальною площі житлового будинку.

Згідно довідки КП «Криворізьке БТІ» ДОР частка житлового будинку (а саме квартира №1) з сараєм « Б», розташовані в АДРЕСА_1, зареєстровані на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до відомостей про технічний стан нерухомого майна від 10 серпня 2017 року, невірно виконана приватизація 1/2 частини домоволодіння, а саме не зазначена ідеальна частка квартири № 1 від домоволодіння. В складі 1/2 частини, яка перебуває у власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 знаходяться приміщення в житловому будинку «А-1», що складають квартиру №1 загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., літня кухня «Б», погріб «В», вбиральня «Е». При цьому змінено призначення сараю «Б» на літню кухню - не є самочинним, погріб «В» та вбиральня «Е» не відносяться до самочинного будівництва.

Вважає, що при видачі свідоцтва органом приватизації була допущена недбалість в тій частині, коли останнім було вказано, що приватизується квартира без зазначення того, яку частину будинку вона складає, а також не було внесено до правовстановлюючого документу літню кухню «Б», погріб «В», вбиральню «Е», які існували на момент приватизації і як самочинний об'єкт не визначалися. Таким чином, батькам позивачки, за життя, кожному окремо, належало право власності по 1/2 частині в 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., літню кухню «Б», погріб «В», вбиральню «Е», батько після смерті матері фактично успадкував частку спадкового майна, оскільки був зареєстрований разом зі своєю дружиною на момент її смерті, проте юридично не оформив.

Оскільки на сьогоднішній день позивачка не має змоги зареєструвати за померлими батьками право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., літньої кухні «Б», погребу «В», вбиральні «Е», а відтак позбавлена можливості оформити спадщину, що є можливим виключно в судовому порядку.

В ході розгляду справи представником позивачки заявлялося клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду задоволено.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. При цьому пояснила, що в досудовому порядку ОСОБА_2 оформити спадкові права на нерухоме майно після смерті батьків не має можливості у зв'язку з виявленими протиріччями у правовстановлюючих документах на майно та технічну документацію.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про народження ОСОБА_2 (а.с.10), Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу (а.с.11), свідоцтво про право власності на житло (а.с.12), свідоцтво про смерть ОСОБА_5 (а.с.13), довідка з місця проживання (а.с.14), свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.15), постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.16), довідка БТІ (а.с.17), акт ідеальних часток (а.с.17), відомості про технічний стан нерухомого майна (а.с.19), технічний паспорт (а.с.20-22), розпорядження (а.с.23), рішення про присвоєння поштової адреси (а.с.24), домова книга (а.с.25-27), звіт про оцінку майна (а.с.29-36), відповідь нотаріальної контори (а.с.66).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження ОСОБА_2 (а.с.10), Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу (а.с.11), так як ці докази стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцями, а саме, що вона є рідною донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а останні за життя перебували у зареєстрованому шлюбі.

Суд вважає належними доказами: свідоцтва про смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.13, 15), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3, а відтак і факт відкриття спадщини після їх смерті.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про право власності на житло (а.с.12), довідку БТІ (а.с.17), акт ідеальних часток (а.с.17), відомості про технічний стан нерухомого майна (а.с.19), технічний паспорт (а.с.20-22), розпорядження (а.с.23), рішення про присвоєння поштової адреси (а.с.24), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме наявність спадкового майна, яке є об'єктом спадкування після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3

Суд вважає належними доказами: постанову (а.с.16), відповідь нотаріальної контори (а.с.66), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт звернення позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків та відмову останній у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд вважає належними доказами: довідку з місця проживання (а.с.14), домову книгу (а.с.25-27), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на час смерті останньої, тобто фактичне прийняття спадщини.

Суд вважає належним доказом: звіт про оцінку майна (а.с.29-36), так як цей доказ стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме вартість спадкового майна.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази та показання свідка допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про її народження НОМЕР_2 від 5 листопада 1960 року (а.с.10).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі, зареєстрованому 01 лютого 1958 року Виконавчим комітетом Яблунської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №6, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтв про їх смерть (а.с.13, 15).

На момент смерті ОСОБА_3 значився зареєстрованим та проживав разом з ОСОБА_5 (а.с.14, 25-27).

За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва №573 від 12 серпня 1994 року (а.с.12) належала 1/2 частина житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складається з 1/2 частини від житлового будинку загальною площею 113,1 кв.м. та являє собою квартиру під №1 загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Право спільної сумісної власності за ними зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» ви реєстровій книзі за № 10/9ПВ-351-5071 (а.с.17, 18, 23).

Об'єкт нерухомості складається з: 1/2 частини житлового будинку «А-1», літньої кухні «Б», погребу «В», гаража «Г», вбиральні «Д», вбиральні «Е», огорожі №2, хвіртки №3, воріт №2, огорожі №5, водоколонки І, замощення ІІ.

На підставі рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №148 від 18 квітня 2018 року 1/2 частині житлового будинку по АДРЕСА_1 присвоєно окрему поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.24).

З метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, позивачка звернулася з відповідною заявою до Першої Криворізької державної нотаріальної контори. Нотаріусом зведено спадкову справу за №334-2017, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з виявленими протиріччями між технічними характеристиками об'єкту нерухомого майна, який спадкується, із зазначеними в правовстановлюючих документах (а.с.16, 66).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що за життя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заповітів не складали та в нотаріальному порядку не посвідчували.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

До складу спадкової маси після смерті ОСОБА_5 входила частина від 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що становить квартиру №1, належну їй та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст.355, 368, ч.2 ст.370 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) без визначення часток кожного з них, належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Наявності будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності їх часток в спільній сумісній власності за їх життя не було.

Таким чином, враховуючи сутність інституту спільної сумісної власності в розумінні ч.2 ст.370 ЦК України, в силу діючої правової презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у праві власності на квартиру №1 в 1/2 частині АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/2 за кожним.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_3 значився зареєстрованим та проживав разом з нею, він є таким, що фактично вступив в управління та володіння належним їй за життя майном, тобто 1/2 частиною від 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 113,1 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., а саме: 1/2 частиною квартири №1, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. з господарчими спорудами, тобто є таким, що прийняв спадщину після смерті дружини.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка є спадкоємицею за законом першої черги після смерті спадкодавця - батька ОСОБА_3, яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 після смерті її батька нотаріусом відмовлено у зв'язку з виявленими розбіжностями між технічною документацією та правовстановлюючими документами на спадкове майно.

При цьому, дослідженням відомостей стосовно об'єкта спадкування, який складає 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 що становить квартиру №1 з господарчими спорудами - літньою кухнею «Б», погребом «В», вбиральнею «Е», встановлено, що під час оформлення правовстановлюючих документів та технічної документації на вказане майно, було допущено ряд описок в зазначенні адреси будинку «№24-1» замість вірного «№24», технічних характеристик об'єкта «Б» як «сарай» замість вірного «літня кухня», та не зазначено про погріб «В», вбиральню «Е», які не є об'єктами самочинного будівництва.

При визначенні об'єктів, які відносяться до господарчих будівель на території домоволодіння АДРЕСА_1 суд не враховує гараж «Г» та вбиральню «Д», оскільки по правовстановлюючим документам та відомостям з КП «Криворізьке БТІ», вони відсутні. Крім того, вимоги стосовно них позивачкою не заявлялись, в той час як суд вирішує спір виключно в межах заявлених вимог згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Відтак, вислухавши пояснення представника позивачки, враховуючи позицію представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

При цьому суд також враховує, що згідно ст. 15 ЦК України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, в той час як у судовому засіданні встановлено дійсність порушення прав позивачки, які підлягають захисту судом у спосіб, обраний нею.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 1261, 1264, 1296 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 113,1 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., яке становить квартиру №1, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., літню кухню «Б», погріб «В», вбиральню «Е» - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення може бути оскаржено Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов