Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 554/13148/15-ц

провадження № 61-2615 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь 0. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Луганський національний аграрний університет,

третя особа - територіальна Державна інспекція з питань праці у Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Луганського національного аграрного університету на рішення Октябрського районного суду м. Полтави у складі судді Блажко І. О. від 10 лютого

2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Панченка О. О. від 25 травня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Луганського національного аграрного університету про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 6 грудня 2004 року по 29 серпня

2014 року працювала на посаді асистента кафедри економічної кібернетики у Луганському національному аграрному університеті. Звільнена з займаної посади за власним бажанням. Однак в день звільнення з нею не було проведено розрахунки по виплаті заробітної плати з червня по серпень

2014 року.

З урахуванням викладеного, просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 7 199 грн 56 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 10 479 грн 13 коп., моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39 171 грн 80 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Луганського національного аграрного університету на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у розмірі 7 199 грн 56 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку, тому на підставі статті 116 КЗпП України, вказані вимоги є обґрунтованими. При цьому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки за період з 27 серпня 2014 року по 8 лютого 2016 року не підлягають задоволенню, оскільки не встановлена вина роботодавця в несвоєчасному розрахунку, що фактично викликано економічною дестабілізацією в зоні проведення антитерористичної операції.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 травня

2016 року рішення районного суду залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що затримка виплати ОСОБА_4 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України відбулася не з вини Луганського національного аграрного університету, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

21 червня 2016 року Луганський національний аграрний університет подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не повно з'ясували обставини справи та не звернули уваги на те, що ОСОБА_4 виплачені всі належні їй виплати, а з довідки Державної фіскальної служби України не вбачається заборгованості по невиплаченій заробітній платі.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_4 з 6 грудня 2004 року працювала на посаді асистента кафедри економічної кібернетики в Луганському національному аграрному університеті.

Відповідно до витягу з наказу від 29 серпня 2014 року позивача звільнено з 26 серпня 2014 року за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Луганській області ОСОБА_4 покинула своє місце проживання.

Відповідно до довідки від 2 грудня 2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції ОСОБА_4 перемістилась з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_1, прибула 18 листопада 2014 року.

Відповідно до Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20 жовтня 2014 року «Про організацію освітнього процесу в Луганському національному аграрному університеті» до завершення збройного конфлікту на території Луганської області Луганський національний аграрний університет, за винятком відокремлених структурних підрозділів університету, проводить свою освітню діяльність (згідно з наявною ліцензією на освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка. Луганський національний аграрний університет розміщується за адресою: м. Харків,

вул. Артема, 44.

Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29 грудня 2015 року Торгово-промислова палата України засвідчила Луганському національному аграрному університету настання форс-мажорних обставин з 24 червня 2014 року.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), встановивши належним чином фактичні обставини справи, з'ясували характер та суть позовних вимог, визначили норми права, на яких вони ґрунтуються, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що при звільненні, у порушення вимог статті 116 КЗпП України, з нею не було проведено повного розрахунку, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_4 з Пенсійного Фонду України та з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової адміністрації України про суми виплачених доходів.

При цьому суди вірно зазначили, що невиплата позивачу заборгованості із заробітної плати відбулася не з вини Луганського національного аграрного університету, а при настанні обставин непереборної сили, що зокрема підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29 грудня

2015 року.

Доводи касаційної скарги про те, що при звільненні з ОСОБА_4 проведено повний розрахунок, не заслуговують на увагу, оскільки доказів на їх підтвердження відповідачем не надано.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Луганського національного аграрного університету залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк