Провадження № 2/679/46/2018
Справа № 679/1651/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

при секретарі Ясенчук С.Ю.,

за участі позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин цивільну справу №679/1651/16-ц за позовом: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 (адреса проживання: 30100, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2), ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_3), про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до Нетішинського міського суду із вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якому просить суд: встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 04 лютого 2011 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати об'єктом спільної власності подружжя автомобіль марки «Peugeot Partner», пасажирський, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля марки «Peugeot Partner», пасажирського, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що у 2004 році вона познайомилася із ОСОБА_6 з яким вони з лютого 2011 року по день смерті останнього проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу в буд.АДРЕСА_2 вели спільне господарство, мали єдиний бюджет. Під час такого спільного проживання у позивачки та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилася спільна дочка - ОСОБА_7.

28.06.2013 року, діючи за довіреністю ОСОБА_6, ОСОБА_8 придбав для позивачки та ОСОБА_6 легковий автомобіль марки «Peugeot Partner», пасажирський, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 110 тис. грн., і 19.07.2013 року ОСОБА_6 зареєстрував вказаний транспортний засіб на своє ім'я у ВРЕР ДАІ м.Нетішин Хмельницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті позивачка разом з дочкою продовжили проживати в АДРЕСА_2. Позивачка прийняла спадщину на спільне з померлим майно, провела похорони ОСОБА_6 та здійснила необхідні у зв'язку з цим традиційні обряди.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку автомобіля марки «Peugeot Partner», пасажирський, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

На час смерті ОСОБА_6 його спадкоємцями також є його мати ОСОБА_4 та дочка від попереднього шлюбу - ОСОБА_3

Позивачка вказує на те, що встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 є необхідним для врегулювання майнових відносин, оскільки дочка померлого - ОСОБА_3 відмовляється добровільно поділити майно, а саме автомобіль марки «Peugeot Partner», пасажирський, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У зв'язку з наведеним та посилаючись на приписи статтей 3, 60, 63, 70,74 Сімейного кодексу України, п.5 ч.1 ст.234 та п.3 ч.1 ст.256 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі до суду позову) позивачка просить суд позов задоволити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 свій позов підтримала та просила позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_5 підтримав повністю та просив позовні вимоги задоволити, а також надав суду усні пояснення зі змісту яких вбачається, що позивачка та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 04 лютого 2011 року, позивачка лікувала ОСОБА_6 та на придбання спірного автомобіля давала ОСОБА_6 декретні кошти та кошти, отримані нею як допомогу на дитину. У ОСОБА_6 був власний автомобіль «Таврія-Славута», який він продав за 1900 дол. США, після чого придбав за 110 тис. грн.. спірний автомобіль марки «Peugeot Partner».

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, що позивачка ОСОБА_5 дійсно проживала з ОСОБА_6 однією сім'єю, але не починаючи з лютого 2011 року, а з моменту народження позивачкою спільної з ОСОБА_6 дочки ОСОБА_9, тобто з червня 2012 року. При цьому, відповідачка ОСОБА_3 не визнає право власності позивачки на 1/2 автомобіля марки «Peugeot Partner», оскільки померлий ОСОБА_6 мав у власності автомобіль «Славута», який він за свого життя продав і за власні кошти придбав спірний автомобіль, а тому на думку відповідачки ОСОБА_5 не має права претендувати на 1/2 частину цього автомобіля.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, проти задовлення позовних вимог заперечувала та надала суду письмову заяву зі змісту якої вбачається, що її син ОСОБА_6 проживав з позивачкою до народження дочки ОСОБА_9 у червні 2012 року. Відповідачка вважає, що позивачка не може претендувати на належний ОСОБА_6 автомобіль, оскільки останній придбав цей автомобіль за власні грошові заощадження та за кошти, виручені від продажу власного автомобіля «Славута», який він придбав у 2003 році. На думку відповідачки право власності на вказаний автомобіль мають дочки ОСОБА_6: ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також вона, ОСОБА_4, як його мати. Крім того, відповідачка в судовому засіданні повідомила суду, що її син ОСОБА_6 дійсно проживав однією сім'єю із позивачкою ОСОБА_5, дочка позивачки ОСОБА_7 є також дочкою ОСОБА_6, проте автомобіль марки «Peugeot Partner» ОСОБА_6 купував сам, але відповідачка цього довести не може, оскільки знає про це зі слів свого померлого сина ОСОБА_6

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів, дослідивши наявні у справі письмові докази, та докази, здобуті судом в ході судового розгляду справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та приходить до висновку про наявність передбачених законом підстави для часткового задоволення позову, зважаючи на наступне.

Допитана в ході розгляду справи судом свідок ОСОБА_10, яка є матір'ю позивачки, надала суду пояснення про те, що померлий ОСОБА_6 в 2011 році почав проживати однією сім'єю з її донькою ОСОБА_11, їздив на автомобілі марки «Славута», яку згодом продав, а після народження дочки ОСОБА_9, ОСОБА_5 дала йому декретні кошти близько 100 тис. грн. і вони разом купили іншу машину білого кольору.

Допитана в ході розгляду справи судом свідок ОСОБА_12, яка є сестрою позивачки, надала суду показання про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали разом однією сім'єю починаючи з січня-лютого 2011 року. ОСОБА_6 мав автомобіль марки «Таврія-Славута», який він продав, і за виручені кошти та за кошти позивачки, які вона отримала як виплати на дитину та першу допомогу при народженні дитини, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбали новий автомобіль.

Допитана в ході розгляду справи судом свідок ОСОБА_13, яка є родичкою відповідачки ОСОБА_3, надала суду пояснення про те, що ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_5 однією сім'єю з кінця 2010 року - початку 2011 року і мав у власності автомобіль марки «Славута», який він згодом продав та після народження дочки ОСОБА_9 він спільно з ОСОБА_5 придбали новий автомобіль - «білий мінівен».

Зі змісту виданого повторно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17.01.2015 року судом встановлено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року в селі Старий Кривин Славутського району Хмельницької області та її матір'ю є ОСОБА_5, а батьком - ОСОБА_6.

Зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 судом встановлено, що автомобіль марки «Peugeot», модель «Partner», тип - пасажирський-В, білого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 зареєстрований 19.07.2013 року на праві власності за ОСОБА_6 у ВРЕР ДАІ м.Нетішин УМВС України у Хмельницькій області.

Зі змісту свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 07.03.2016 року судом встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 51 рік.

За приписами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст.74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 Сімейного кодексу України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

ОСОБА_5 просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 починаючи з 04 лютого 2011 року по день смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В ході судового розгляду справи відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у наданих суду поясненнях визнано факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачки ОСОБА_5 з ОСОБА_6 за період, починаючи з моменту народження їх спільної дочки ОСОБА_9, тобто з червня 2012 року по день смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Разом з тим, факт проживання ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 за період, починаючи з лютого 2011 року, в ході судового розгляду справи було підтверджено показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

У зв'язку з наведеним, суд вважає встановленим та доведеним факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачки ОСОБА_5 з ОСОБА_6 починаючи з лютого 2011 року, по день смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, оскільки судом не здобуто жодних доказів про те, що вони почали проживати разом саме 04 лютого 2011 року.

Щодо позовної вимоги про визнання автомобіля марки «Peugeot Partner» (пасажирський, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1) об'єктом спільної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.22, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи судом встановлено факт придбання спірного автомобіля «Peugeot Partner» (пасажирський, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1) спільно позивачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та за спільні кошти, суд вважає встановленим та доведеним, що зазначений автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи відповідачів про те, що спірний автомобіль є особистою власністю ОСОБА_6, оскільки був придбаний ним за власні заощадження та за рахунок коштів від продажу автомобіля «Славута», суд вважає безпідставними, оскільки такі обставини відповідачами не доведено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З урахуванням наведеного, щодо рівності часток подружжя в справі спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування у шлюбі, та відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про рівність часток позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у праві спільної власності на автомобіль «Peugeot Partner» (пасажирський, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1), а тому вимога позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 (одну другу) частину вказаного автомобіля підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом; до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у зв'язку з судовим розглядом цієї справи позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1042,40 грн., а також 3000 грн. представнику позивачки ОСОБА_2 за на професійну правничу допомогу, що підтверджується актом прийомки виконаних робіт від 11.04.2018 року, приходним касовим ордером №8/18, а також укладеним 14.11.2016 року між позивачкою ОСОБА_5 та її представником ОСОБА_2 договором про надання послуг у сфері права.

Виходячи з наведеного, у зв'язку із задоволенням позову ОСОБА_5 та відповідно до ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів солідарно на користь позивачки підлягають стягненню 4042,40 грн. судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 1042,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст.2,3 21, 57, 60, 61, 69, 74 СК України, керуючись п.20, п.22, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст.9-13, 76-83, 95, 133, 141, 209-250, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 (адреса проживання: 30100, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2), ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_3), про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності - задоволити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_6, починаючи з лютого місяця 2011 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати об'єктом спільної власності подружжя автомобіль марки «Peugeot Partner», пасажирський, білого кольору, реєстраційний державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля марки «Peugeot Partner», пасажирського, білого кольору, реєстраційний державний номер НОМЕР_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (адреса проживання: 30100, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2) судові витрати в сумі 4042 (чотири тисячі сорок дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.І. Базарник