У Х В А Л А

21 травня 2018 року

м. Київ

справа № 208/2401/14-ц

провадження № 61-25708ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 рокуз пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Апеляційним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу 17 лютого 2016 року, тому останній день строку на касаційне оскарження судового рішення (з урахуванням святкових днів) припадав на 09 березня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У касаційній скарзі заявник просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що не був повідомлений апеляційним судом про день, місце та час розгляду справи, не був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом, копія ухвали суду йому не надсилалась і про її існування він дізнався лише 07 березня 2018 року після накладення арешту на його банківській рахунок в межах виконавчого провадження. Зазначає, що ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року він отримав у суді першої інстанції 03 квітня 2018 року, що підтверджується ксерокопією заяви.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, після постановлення апеляційним судом оскаржуваної ухвали у лютому 2016 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із апеляційними скаргами на ухвали суду першої інстанції, постановлені у зазначеній справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 24 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2014 року з тих підстав, що відсутній предмет спору, оскільки цивільну справу розглянуто по суті. В цій же ухвалі зазначено, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

Наведене спростовує доводи заявника про те, що про оскаржуване судове рішення він дізнався лише у березні 2018 року.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року)».

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно зазначити інші поважні підстави пропуску строку на касаційне оскарження, зокрема, вказати поважні причини, за яких скаргу подано більше ніж через два роки після закінчення строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Також подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, а отже, питання про відкриття касаційного провадження не може бути вирішене, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявник не додав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону за подання та розгляд касаційної скарги.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час звернення позивача до суду) за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено що з 1 січня 2014 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн.

З позовом про стягнення 91 559,62 грн заборгованості позивач звернувся у квітні 2014 року, 1 відсоток ціни позову складає 915,60 грн. Тому розмір судового збору за подання та розгляд касаційної скарги становить - 1 830,00 грн. (915 Ч 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, рахунок отримувача: 0007, ККДБ: 22030102.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 22 червня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження у справі буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник