АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5948/17 Номер провадження 22-ц/786/1228/18Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2018 року в складі судді Нестеренка С.Г. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання непрацездатного чоловіка та батька,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення аліментів на утримання, в якому просив стягнути з кожного відповідача на його утримання аліменти по 25% з усіх видів заробітку, починаючи з дати подання позову до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 є його колишньою дружиною, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доньками, які у відповідності до статей 76, 202 СК України повинні його утримувати, зважаючи на те, що він є інвалідом ІІ групи та отримує мінімальну пенсію.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання непрацездатного чоловіка та батька.

Відмова в задоволенні позову обумовлена відсутністю підстав для стягнення аліментів з колишньої дружини та неможливістю доньок надавати матеріальну допомогу з огляду на перебування на їх утриманні малолітніх дітей, незначний розмірі їх доходів, та враховуючи, що сам позивач отримує пенсію, розмір якої не нижче за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо неможливості відповідачів надавати йому матеріальну допомогу.

В відзиві на апеляційну скаргу адвокат відповідачів ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, оскільки позивач не надав належних доказів щодо його потреби у постійній матеріальній допомозі з боку відповідачів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 18.09.1982 року, який було розрівнао рішенням Автозавосдького районного суду м. Кременчука від 29.03.2017 року.

Від шлюбу сторони мають двох дочок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, в кожної з доньок своя власна сім'я.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З повідомлень КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи «Полтавської обласної ради» від 14.03.2018 року та Кременчуцької ЦРЛ від 14.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 у 2015 та 2016 роках потребував стороннього догляду та для визначення потреби у сторонньому догляді він повинен був звернутися до сімейного лікаря на відповідне медичне обстеження.

05.02.2015 року ОСОБА_2 визнано інвалідом 2 групи від загального захворювання терміном на 1 рік, а при огляді 03.03.2016 року визнано інвалідом 2 групи від загального захворювання, без терміново. Підставою для чого стали стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи при збереженні дієздатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Таким чином, місцевий суд вірно встановив, що незважаючи на встановлену 2 групу інвалідності позивачем не надано доказів про те, що він потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги в обслуговуванні життєдіяльності.

Частинами 1, 2 ст. 76 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно довідки Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_2 перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному управлінні ПФ України в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становив за лютий - квітень 2017 року - 1247 грн., травень - вересень 2017 року - 1312 грн., жовтень 2017 року -січень 2018 року - 1452 грн.

При цьому розмір отримуваної пенсії не був нижчим за розмір прожиткового мінімуму, який було встановлено для осіб, які втратили працездатність , Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та «Про Державний бюджет України на 2018 рік», який відповідно встановлював - з 01.01.2017 року - 1247 грн., з 1 травня - 1312 грн., з 1 грудня - 1373 грн. та з 01.01.2018 року - 1373 грн., з 1 липня - 1435 грн., з 1 грудня - 1497 грн.

Щодо майнового стану та джерел доходів сторін, судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є одноосібним власником декількох об'єктів нерухомого майна, як то частина квартири, житловий будинок, будівля кафе-бару та земельна ділянка.

При цьому, в свій час, позивач в судовому порядку визнав втратившими право на житло та виселив з належного йому будинку свою колишню дружину та двох доньок.

Відповідно до наданої колишньою дружиною довідки, остання працює на посаді кондитера в ПП ВКФ «Суворов» та протягом періоду з вересня 2016 року по серпень 2017 року отримала заплату - на суму 39175,71 грн. (без вирахування податків); та з вересня 2017 року по січень 2018 року на суму 16 686,36 грн.

Разом з цим, згідно наданих дочками позивача доказів, останні не мають матеріальної можливості надавати допомогу батьку з огляду на перебування на утриманні ОСОБА_4 двох доньок 2010 та 2012 років народження, які знаходяться на диспансерному обліку в дитячій поліклініці, та знаходження ОСОБА_5 у відпустці по догляду за дитиною до 3 років.

Відповідач ОСОБА_5 не працює та проживає разом із сином у своєї матері - ОСОБА_3, яка винаймає собі житло.

При вирішенні спору судом першої інстанції обґрунтовано застосовано правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-3066цс15 від 13.04.2016 року, згідно якої право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

З огляду на отримання пенсії позивачем в розмірі більшому за прожитковий мінімум, відсутність доказів щодо потреби в постійному сторонньому нагляді, наявність об'єктів нерухомості, в тому числі і комерційної, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для стягнення аліментів з колишньої дружини та доньок - є обґрунтованим.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновок суду першої інстанції.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переконання позивача, що його діти та колишня дружина повинні сплачувати йому аліменти і для цього в них є достатні матеріальні можливості.

Вказаним твердженням позивача суд першої інстанції дав вірну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.