ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 626/1687/17-ц

провадження № 22ц/818/764/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1,

відповідач - Красноградська міська рада Харківської області

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2, представник особи, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року в складі судді Гусар П.І.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Красноградської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Харківської області.

Зазначила, що на підставі заповіту від 16 березня 2000 року, посвідченого секретарем Піщанської сільської ради вона є єдиним спадкоємцем померлої.

Вказала, що вона доглядала померлу, яка обіцяла заповісти їй свій будинок та передала всі необхідні документи. Проте, після смерті ОСОБА_4 вона не знала, де знаходиться заповіт, а тому не змогла у встановлений законом строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Крім того, вона постійно хворіла.

Просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання до Красноградської нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено, визначено додатковий строк два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що він є сином померлої та спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину з дати її відкриття; що він вступив в управління та володіння спадковим майном, проте не був залучений до участі у справі; що судом застосовано до спірних правовідносин норми ЦК України, а не ЦК УРСР; що позивачем не надано поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

08 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Красноградської міської ради Харківської області, у якому відповідач просив вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

12 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1, в якому вона просила залишити рішення суду без змін та зазначила, що була подругою померлої, яка залишила на її ім'я заповіт та документи на будинок, оскільки її син ОСОБА_2 не доглядав її, у спірному будинку не проживав, його станом не опікувався. Вона допомагала ОСОБА_4 матеріально, доглядала як її, так і будинок.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Кружиліної О.А. від 28 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для наведення інших поважних причин пропуску строку та для доплати судового збору в розмірі 33,00 грн. з дня отримання копії цієї ухвали.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

19 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 626/1687/17-ц (22ц/818/764/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року в складі судді Гусар П.І. по справі за позовом ОСОБА_1 до Красноградської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оскільки ніхто із спадкоємців не вступив в управління та володіння спадковим майном, позивач має право на додатковий строк для прийняття спадщини, який нею пропущено з поважних причин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вона зареєстрована та проживала до смерті на самоті. 16 березня 2000 року вона склала заповіт, яким заповіла цей будинок, а також все майно, яке буде належати їй на час смерті, ОСОБА_1 Заповіт підписано ОСОБА_4 16 березня 2000 року о 10:15 та посвідчено секретарем Пісочинської сільської ради ОСОБА_6 , зареєстровано в реєстрі за №25. Заповіт є чинним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Свідоцтво про право на спадщину, яке є чинним, ОСОБА_1 отримала 17 лютого 2018 року.

04 червня 2018 року вона подарувала цей будинок. Договір дарування є чинним.

Із документів, які долучені до апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4

З 26 грудня 1989 року по 07 жовтня 2018 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою спадкового будинку, однак в ньому не проживав.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року визнано ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за цією адресою. Рішення суду є чинним.

Із змісту рішення вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 2000 року в спадковому будинку не проживали.

Із довідки Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» від 12 жовтня 2018 року, яку надав представник ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції вбачається, що особовий рахунок до теперішнього часу відкрито на ім'я ОСОБА_4

Частинами 1, 3 статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом частин 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

При вирішенні спорів про спадкування спадщина, по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, чинної на час відкриття спадщини вбачається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстрація в період шести місяців після смерті спадкоємця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб, державний акт на право приватної власності на землю та інші документи, видані відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, вирішується питання про визнання права на спадкове майно.

Матеріали справи свідчать про те, що спадкове майно ніхто із спадкоємців не прийняв, тому допускається застосування норм ЦК в редакції 2003 року.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що він вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований на день смерті його матері, є безпідставними, виходячи з наступного.

За положеннями статей 548, 549 ЦК УРСР, які діяли на час відкриття спадщини, набуття права спадкування за заповітом або за законом залежало тільки від двох умов: фактичне управління або володіння спадковим майном, або заява до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Із змісту положень цих статей вбачається, що сама по собі реєстрація без вчинення будь - яких дій, які б свідчили про фактичне управління або володіння спадковим майном, не свідчить про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи будь - яких дій, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 прийняв спадщину, матеріали справи не містять. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 в спірному будинку не проживав, за спадковим будинком не доглядав, будь - яких доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном не надав, особовий рахунок до теперішнього часу відкрито на померлу. Із матеріалів справи вбачається, що спадковий будинок після смерті померлої фактично було зруйновано. В ньому проживала хвора ОСОБА_4, а після її смерті ніхто не проживав; і тільки коли в ньому було зроблено капітальний ремонт особами, які стали його власниками, ОСОБА_2 через 18 років вирішив, що його права, як спадкоємця, порушено. При цьому, заповіт, свідоцтво про право власності, договір дарування та судове рішення, за яким його знято з реєстрації, не оскаржував.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Із змісту цієї статті вбачається, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1, яка спадщину після смерті ОСОБА_4 за нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року не прийняла, строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 цього не спростував та не довів, яким чином оскаржуване ОСОБА_2 рішення порушує його права, як спадкоємця, оскільки у фактичне управління та володіння майном він не вступив.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. Підстав для зміни або скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судове рішення залишено без змін, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В.Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.