Справа № 305/653/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 листопада 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Куштан Б.П.,

секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 26 червня 2018 року у справі №305/653/18 (Головуючий: Марусяк М.О.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, мотивуючи тим, що ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Луги, Рахівського району, Закарпатської області і після укладення шлюбу з ОСОБА_4 переїхала на постійне місце проживання до м.Запоріжжя, де мешкає і на даний час. Після смерті її матері, ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3, відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку загальною площею 72 кв.м. з господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

27 січня 1998 року мати позивача зробила заповітне розпорядження, згідно якого належну їй на праві особистої власності частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з двох кімнат, в тому числі одна кімната на першому поверсі (приймальна) і одна на другому, а також належне їй майно: увесь одяг, одну перину та дві подушки заповіла їй, а другу частину будинку (кухня, спальна кімната і кладова) та інше майно - сину ОСОБА_6.

17 квітня 1998 року позивач приїхала на похорон матері і допомагала в організації поминальної літургії, оплатила розходи на поховання та отримала спадкове майно. Позивач вступила у фактичне володіння спадковим майном і крім зазначених у заповіті речей (одягу, перини та двох подушок) по домовленості з покійним братом ОСОБА_6, вона взяла також шерстяний ліжник, дві ікони, два рушники, золоті сережки та золотий перстень, а брату дозволила тимчасово проживати у своїй частині успадкованого будинку, так як на той час свого житла не мав. Їхня домовленість відбувалася під час поминок у присутності інших братів, родичів та сусідів, які можуть підтвердити даний факт.

У листопаді 2017 року, після смерті брата ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, позивач звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою №26 від 14 листопада 2017 року, було відмовлено у видачі такого через відсутність доказу фактичного прийняття спадщини.

Оскільки, вимога про встановлення факту прийняття спадщини може вплинути на спадкові права та обов'язки іншого спадкодавця, а саме: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 являється вдовою її покійного брата - ОСОБА_6.

На підставі наведеного позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду від 26 червня 2018 року позов задоволено.

Встановлено факт прийняття громадянкою ОСОБА_3 спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті її матері ОСОБА_5, а саме: частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з двох кімнат, в тому числі одна кімната на першому поверсі (приймальна) і одна на другому, а також належне їй майно: увесь одяг, одну перину і дві подушки.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як суд виходив суто із суб'єктивних показів/свідчень свідків, які нічим конкретно не підтвердилися в суді та не підтверджуються на даний час. Не може вважатися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення спадкоємцем поховання спадкодавця, оскілки такі дії не стосуються спадкового майна. До позовної заяви позивач додала копію свідоцтва про її народження та про її укладення шлюбу, оригінали яких були досліджені судом у ході розгляду справи та при дослідженні матеріалів справи вбачається, що матір'ю позивача ОСОБА_3, являється громадянка «ОСОБА_5», а не «ОСОБА_5», як зазначено в позовних документах позивача.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

При постановленні рішення, суд першої інстанції із посиланням на вимоги ч.2 ст.548, п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (1963 року) констатував, що ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном і вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися із цим висновком суду першої інстанції.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що позивач просила встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 по смерті її матері ОСОБА_5, а саме: частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з двох кімнат, в тому числі одна кімната на першому поверсі (приймальня) і одна на другому, а також належне їй майно: увесь одяг, одну перину та дві подушки.

Встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про смерть і відкрилась спадщина на майно за померлою.

27 січня 1998 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, зробила заповітне розпорядження, яким належну їй на праві особистої власності частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з двох кімнат, в тому числі одна кімната на першому поверсі (приймальна) і одна на другому, а також належне їй майно: увесь одяг, одну перину та дві подушки заповіла своїй дочці ОСОБА_3, а другу частину будинку (кухня, спальна кімната і кладова) та інше майно - сину ОСОБА_6.

Постановою №26 від 14 листопада 2017 року державного нотаріуса Рахівської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини та невідповідність волі заповідача оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Згідно до ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, є різні дії спадкоємця по управлінню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів та які підтверджуються належними доказами.

Не може визнаватися фактичним вступом в управління спадковим майном організація та проведення спадкоємцем поховання спадкодавця. Так як такі дії не стосуються спадкового майна.

Акт складений 23 лютого 2018 року депутатом Лугівської сільської ради Ференц О.М. та сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, не є доказом відповідно до положень ст.ст.77-79 ЦПК України належним, допустимим та достовірним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування обставин справи, так як повноваження цих осіб у складі комісії не визначені, як не визначені і їхні права та обов'язки, як членів комісії та за яких обставин ця комісія створена. Зі змісту даного акту вбачається, що такий складений зі слів позивача та не свідчить про наявність факту прийняття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції прийняв рішення щодо встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті її мами «ОСОБА_5» хоч у свідоцтві про народження ОСОБА_3 матір'ю останньої являлася ОСОБА_5.

Разом з тим, строк позовної давності сплив до вступу ЦК України (2004 року) і позивач не звертався із поновленням цього строку на звернення у суд та дане питання не обговорювалося судом першої інстанції, але із врахуванням обставин справи, судова колегія вважає, що у позові слід відмовити за недоведеністю таких.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п.2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_3 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 26 червня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой