ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3522/18 Справа № 212/4928/18 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у м. Кривому Розі о 13 годині 25 хвилин та повне судове рішення складено 08 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2017 році йому було при повторному переогляді встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55% (45% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень) та визнано людиною з інвалідністю третьої групи.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у розмірі 130 305, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 53000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим та не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ. При цьому, позивач при прийомі на роботу був під підпис ознайомлений з умовами праці та добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Також вважає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат Толстих А.Б. зазначила, що рішення суду обґрунтоване та підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, як безпідставну.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював гірником 2 розряду на підземній очисній дільниці № 9, шахти «Родіна» у Виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 07.12.1993 року по 23.01.1995 року; гірником 2 розряду на підземній очисній дільниці № 6, шахти «Родіна» у Виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 23.01.1995 року по 28.01.1995 року; підземним гірником 2 розряду шахти «Родіна» у Виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 25.02.1997 року по 28.05.1997 року; гірником 3 розряду підземного очисного забою дільниці № 1, шахти «Родіна» у Виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 28.05.1997 року по 16.08.1999 року; гірником 4 розряду підземного очисного забою дільниці № 1, шахти «Родіна» у Виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 16.08.1999 року по 15.07.2008 року; прохідником 4 розряду на підземних роботах дільниці № 1, шахти «Родіна» у Виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 15.07.2008 року по 11.12.2009 року; прохідником 5 розряду на підземних роботах дільниці № 1, шахти «Родіна» у Виробничому об'єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 11.12.2009 року по 04.07.2016 року, 04.07.2016 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 30-33).

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої «Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління Дерсанепідемслужби у Дніпропетровській області» вих. №2/2-11-3/13110 від 12.05.2016 року, умови праці ОСОБА_1 на посаді підземного прохідника за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, важкість праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості, а умови праці позивача за професією підземного гірника очисного забою за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2-3 ступеню шкідливості, важкість праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості. ( а.с.19-25)

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 21 липня 2016 року, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання з діагнозами: радикулопатія шийна С6,С7,С8 та попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-дінамічними порушеннями, стійким больовим, м'язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового та колінного пері артрозів (ПФ першого-другого ст..) деформуючого остеоартрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст..( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст. (а.с.17-18)

Згідно п. 16,17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 жовтня 2016 року професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія з 07.12.1993 року по 04.07.2016 року шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Зазначено, що причиною встановлення професійного характеру захворювань є важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, мікроклімат.

Пунктами 8,9 вищевказаного акту зазначено, що 21 липня 2016 року надійшло повідомлення про наявність професійного захворювання у ОСОБА_1 до закладу Держпраці та встановлено йому остаточний діагноз. (а.с.9-14)

Згідно висновками МСЕК від 16 квітня 2017 року (серії 12 ААА № 046317 та серії 12 ААА № 649724) позивачу ОСОБА_1 при повторному переогляді було встановлено втрату працездатності в розмірі 55% (45% - радикулопатія, 10% - хронічне захворювання легень) та визнано людиною з інвалідністю третьої групи з 01 грудня 2017 року з переоглядом 01.12.2020 року (а.с. 15,16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання 04 жовтня 2016 року (а.с. 9-14) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в важких та шкідливих умовах праці в параментах, що перевищували гранично допустимі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, вродовж 20 років 6 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 55 % та визнання особою з інвалідністю третьої групи, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та поданні апеляційної скарги позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється зі фіксованою ставкою (пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: