АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року м. Київ

Справа №754/15560/16-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Павлишина П.О.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Гровінг Стейт»,

треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого 26 грудня 2017 року суддею Лісовською О.В. в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва, час і дата складання повного тексту рішення невідомі, у справі за позовом ОСОБА_2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування договорів, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №754/15560/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2099/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», про скасування договорів, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 вересня 2005 року між позивачем та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» був укладений кредитний договір №11/01-09-2005 про надання кредиту в розмірі 35000 доларів США, та тієї ж дати договір іпотеки №2646 за яким предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_2, в м. Києві, в якій він проживає з 1986 року. Додатковими угодами від 23 листопада 2006 року, 30 серпня 2007 року, 21 серпня 2008 року та 07 вересня 2009 року розмір кредиту був збільшений до 70 000 доларів США зі строком погашення до 09 березня 2010 року. 27 грудня 2013 року між ВАТ «Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, яким ВАТ «Банк «БІГ Енергія» відступив право вимоги по кредитному договору №11/01-09-2005 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Крім того, 22 січня 2014 року між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 07 вересня 2005 року Також, 21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги №21/07/16, яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відступило право вимоги по кредитному договору №11/01-09-2005 ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт». 21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 07 вересня 2005 року.

Разом з тим, 21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення прав вимоги №2107-1-2016, яким ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» відступило право вимоги по кредитному договору №11/01-09-2005 ОСОБА_4 21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 07 вересня 2005 року.

Позивач вважає, що договори, які укладалися з ОСОБА_4 укладені з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки ОСОБА_4, до якої перейшло право вимоги за валютним споживчим кредитом не має права здійснювати операції з валютними коштами, так як остання немає ліцензії. Крім того, ВАТ «Банк «БІГ Енергія» є боржником за невиконання зобов'язань за первісним Договором, оскільки Банк прострочив видачу йому кредиту на 210 днів, а тому має перед позивачем заборгованість на суму більш ніж 50 000,00 доларів США. Однак, позивач позбавлений права стягнути відповідну заборгованість з ОСОБА_4, тому що вона не має ліцензії на здійснення валютних фінансових операцій.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати недійсними договір відступлення права вимоги № 2107-1-2016 від 21 липня 2016 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4; визнати недійсними договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 липня 2016 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування договорів - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду винесено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, до суду подав клопотання, в яому просив роглянути скаргу за його відсутності і задовольнити вимоги апеляційної скарги. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», та третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки розгляд справи розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ВАТ Банк «БІГ Енергія» був укладений кредитний договір №11/01-09-2005 про надання кредиту в розмірі 35000 доларів США, на строк до 30 серпня 2007 року. Даний кредитний договір є споживчим кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_2 та ВАТ Банк «БІГ Енергія» 07 вересня 2005 року був укладений договір іпотеки №2646, за яким предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, додатковими угодами від 23 листопада 2006 року, 30 серпня 2007 року, 21 серпня 2008 року та 07 вересня 2009 року, укладених між ОСОБА_2 та ВАТ Банк «БІГ Енергія», розмір кредиту був збільшений до 70 000 доларів США, зі строком погашення до 09 березня 2010 року.

27 грудня 2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, яким ВАТ Банк «БІГ Енергія» передав право вимоги по кредитному договору №11/01-09-2005 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

22 січня 2014 року між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 07 вересня 2005 року.

Також, 21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги №21/07/16, яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відступило право вимоги по кредитному договору №11/01-09-2005 ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт».

Разом з тим, 21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 07 вересня 2005 року.

21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення прав вимоги №2107-1-2016, яким ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» відступило право вимоги по кредитному договору №11/01-09-2005 ОСОБА_4

21 липня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 07 вересня 2005 року.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, як новий Іпотекодержатель та кредитор, звернула стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку визначеному п. 6.1 договору іпотеки від 07 вересня 2005 року та ст. 38 Закону України «Про іпотеку», який передбачає право Іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві.

19 жовтня 2016 року між ОСОБА_4, як іпотекодержателем за договором іпотеки від 07 вересня 2005 року та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2

Крім того, 29 травня 2017 року за договором купівлі-продажу, ОСОБА_9 відчужив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах квартиру АДРЕСА_2

Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу.

Згідно до правових норм до яких ч. 1 ст. 215 ЦК України є відсильною загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України зазначених у п. 7, 8 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Всупереч вищевикладеним нормам права, позивач не надав жодного допустимого доказу щодо невідповідності оспорюваних правочинів нормам ЦК України, які є базисними для визнання договорів недійсними.

Крім того, частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов'язальних вимог первісного (попереднього) кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним (попереднім) кредитором та новим кредитором.

Положеннями статті 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Позивач в обґрунтування апеляційної скарги, посилався на те, що ОСОБА_4 не має ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а тому договір відступлення права вимоги № 2107-1-2016 від 21 липня 2016 року та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 липня 2016 року підлягають визнанню недійсними.

Разом з тим, згідно вимог статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Однак, твердження позивача не відповідає вимогам ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не надав будь-яких належних доказів, які б свідчили, що укладені між відповідачем та ОСОБА_4 договори відступлення права вимоги містять ознаки договору факторингу, визначені в ЦК України. Водночас, для укладання договору відступлення права вимоги отримання новим кредитором ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг чинним законодавством не вимагається. Таким чином, не вбачається порушення відповідачем норм чинного законодавства при укладенні договору відступлення права вимоги № 2107-1-2016 від 21 липня 2016 року та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 липня 2016 року.

Крім того, в підтвердження своєї позиції позивач вказував, що заборгованості за первісним Кредитним договором від 07 вересня 2005 року, укладеного між ним та ВАТ «Банк «БІГ Енергія» в нього немає, а навпаки саме Банк являється боржником за цим договором, оскільки невчасно видав позивачу кредитні кошти.

Оскільки предметом спору є визнання договорів недійсними, а не стягнення заборгованості з позивача чи відповідача за кредитним договором, наявність суми заборгованості не впливає на підстави визнання недійсними зазначених вище договорів. Таким чином, відповідні твердження позивача не є предметом спору в даній справі, а тому не підлягали дослідженню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог сторін, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, оскільки факт недійсності оспорюваних договорів не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні та не був спростований доказами сторони позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна