г Інгулецький районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської області
Справа № 213/2367/18
Номер провадження 2/213/1268/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі судового засідання - Cтаматовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні /у залі судових засідань №14/ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику у разі ушкодження його здоров'я,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на його користь суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, без утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 157 032, 00 гривень.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що вінперебував в трудових відносинах з ПАТ «ІнГЗК» в період часу з 30.01.2003 року по 06.04.2017 року (приблизно 14 років). Виконуючи свої трудові обов'язки, повний робочий день перебував в умовах дії шкідливих факторів, внаслідок чого, з вини відповідача отримав хронічне професійне захворювання - вібраційну хворобу, що підтверджується актом форми П-4 розслідування професійного захворювання, внаслідок чого, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% та третя група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК. Внаслідок цього, позивач був змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв'язку з вказаним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває фізичні страждання, біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, почуває розпач, тривогу, дратливість, страх, має поганий сон, що у сукупності негативно позначалось та позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань і за цих обставин відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка завдана внаслідок ушкодження здоров'я, яка на думку позивача складає: 8724, 00 х 18 міс. = 157 032, 00 грн. (середньомісячна номінальна заробітна плата помножена на час страждань).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, обставини викладені в відзиву на позов підтримала повністю.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 30.01.2003 року по 06.04.2017 року працював у відповідача водієм автотранспортних засобів (Трудова книжка на а.с. 9-12), має загальний стаж - 29 років 11 місяців, стаж за вказаною професією - 14 років, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 14 років (ОСОБА_5 на а.с. 6-8).

ОСОБА_5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 27.07.2017 року (далі ОСОБА_5) позивачу був встановлений наступний діагноз - Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, полірадикулонейропатія білатеральна, переважно справа, на фоні деформуючого спондилоартрозу, задньої протрузії диску до 4 мм, антелістезу 1 ст. з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м'язево-тонічним синдромами, з двобічним плечолопатковимперіартрозом, деформуючим артрозом ліктьових суглобів, порушенням трофіки кістей, деформуючим артрозом колінних суглобів у поєднанні з дисциркуляторною енцефалопатією, вестибуло-атактичним синдромом і легким зниженням когнітивних функцій (ОСОБА_5 на а.с. 6-8). В пункті 16 даного ОСОБА_5 зазначається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 30.01.2003 року по теперішній час водієм автотранспортних засобів, зайнятим повний робочий день на вивезенні гірничої маси з кар'єру цеху технологічного автотранспорту ПрАТ "ІнГЗК" при виконанні роботи працівник підпадав під дію загальної вібрації, показники котрої перевищували нормативні через недосканалість робочого місця. В пункті 17 ОСОБА_5 зазначається, що причина виникнення професійного захворювання - загальна вібрація: 111-112 дБ при ГДР 107 дБ.

Висновком МСЕК від 03 травня 2018 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60 (шістдесят) відсотків по вібраційній хворобі (професійне захворювання) безстроково, встановлена потреба у забезпеченні позивача лікувальними засобами, ВМП та потреба у санаторно-курортному лікуванні (а.с. 14, 15).

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у звязку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

ОСОБА_5 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

ОСОБА_5 зазначеного вище ОСОБА_5 причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала недосконалість робочого місця у цеху в умовах впливу шкідливих факторів протягом 14 років, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що в звязку з погіршенням стану здоровя позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в наступних медичних закладах Український НДІ промислової медицини, неврологічне відділення КУ "Широківська ЦРБ" ДОС" в 2016-2018 роках, після лікування 31.01.2018 року йому було рекомендовано спостереження у лікарів, щорічні курси відновлювального лікування, оздоровлення в профілакторії, прийом лікарських засобів та полівітамінів, уникати переохолодження, санаторно-курортне лікування (Приморськ, Слав'янськ, Бердянськ, Хмільник) контроль АТ, лікування у неврапотолога, ортопеда-травмотолога та терапевта, окуліста, виписаний з відділення з незначним поліпшенням в загальному стані, корінцевий синдром носить стійкий характер (а.с. 16-21).

За таких обставин, враховуючи розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоровя позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК первинно становить 60 % безстроково, третю групу інвалідності, що свідчить про безповоротність процесу втрати здоровя, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 50 000 (пятдесят тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю.

При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі.

У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди.

Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн., оскільки ця сума щодо немайнових позовних вимог не залежить від розміру стягнення.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 1167, 1172 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП, ст.ст. 10, 11, 15, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди працівнику у разі ушкодження його здоров'я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 50 (п'ятдесят тисяч) моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, в звязку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_3, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Бизова, б. 5-Б, РНОКПП та номер і серія паспорта під час розгляду справи судом не встановлені.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: 50064, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, .

Дата складення повного судового рішення 23 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.