Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 672/1413/15-ц

провадження № 6-273св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

Олійник А. С. (суддя - доповідач),

Погрібного С. О.,

Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

представник відповідача - Бородіна Марія Іванівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року у складі суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»), відкритого акціонерного товариства «Закарпатський металургійний завод» (далі - ВАТ «Закарпатський металургійний завод») про стягнення коштів.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 подав заяву про збільшення позовних вимог, зазначивши відповідачем ПАТ «Кредобанк».

Позов обгрунтовано тим, що 5 липня 2007 року між ним, ВАТ «Закарпатський металургійний завод» та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будівлі вагової № 3 бурякопункту та вагової №4 бурякопункту за адресою: АДРЕСА_1. 19 липня 2007 року згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна він сплатив грошові кошти в сумі 33500 грн на рахунок ПАТ «Кредобанк», про що свідчить квитанція № ПН-25.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 грудня 2010 року, договір купівлі - продажу нерухомого майна від 5 липня 2010 року визнано дійсним. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2011 року рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 грудня 2010 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в позові про визнання дійсним договору купівлі - продажу. Тому сплачені за договором купівлі - продажу нерухомого майна від 5 липня 2007 року кошти мають бути повернуті йому відповідачем.

Протиправними діями йому завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі і гідності, ділової репутації, а також у протиправній поведінці щодо нього.

Грошові кошти, отримані відповідачем ПАТ «Кредобанк» за вказаним договором, є майном, набутим без достатньої правової підстави.

На підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 94478 грн 31 коп, інфляційні втрати - 25225 грн 50 коп, три проценти річних - 3015 грн та пеню в розмірі 16237 грн 81 коп, а також 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до ВАТ «Закарпатський металургійний завод» про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Коредобанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 33500 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами відсутні договірні відносини, укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна не відповідає вимогам закону, оскільки не було дотримано вимоги частини першої статті 220 ЦК України щодо його нотаріального посвідчення, а також, відсутня його державна реєстрації, а тому такий договір є нікчемний та не створює прав та обов'язків для сторін.

Отримані відповідачем ПАТ «Кредобанк» кошти є майном, набутим без достатньої правової підстави, тобто відповідач збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив із того, що позивачем не надано докази завдання діями відповідача йому моральної шкоди.

Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення представника відповідача про те, що внесені позивачем кошти на рахунок ПАТ «Кредобанк» були зараховані на погашення кредитної заборгованості ВАТ «Закарпатський металургійний завод» перед банком, та дійшов висновку, що оскільки позивач не був стороною у кредитних правовідносинах, вказані доводи не мають правового значення для вирішення спору.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року рішення Городоцького районного суду від 27 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. В позові ОСОБА_4 до ПАТ «Кредобанк» про стягнення коштів відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що спірний правочин є нікчемний, тому вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції, має бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину, однак вказані грошові кошти відповідач набув на законних підставах, а тому до спірних правовідносин положення статей 1212, 1213 ЦК України застосовані не можуть бути.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що між ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк» відсутні договірні відносини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач без достатньої правової підстави набув грошові кошти в розмірі 33500 грн, які є майном позивача. Правовідносини, які виникли між сторонами свідчать про укладення між ОСОБА_4 та ВАТ «Закарпатський металургійний завод» письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого позивач сплатив грошові кошти, які були зараховані на рахунок Тернопільської філії відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» і фактично за згодою ВАТ «Закарпатський металургійний завод» та за рахунок цих коштів відбулося погашення боргів останнього перед банком.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року.

24 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі за поданою касаційною скаргою та витребувано її із суду першої інстанції.

9 листопада 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Кредобанк» про стягнення коштів призначено до судового розгляду.

3 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано закон, який підлягає застосуванню, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності всіх умов як підстави виникнення зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна відповідачем за рахунок позивача та застосував до спірних правовідносин статті 1212, 1213 ЦК України. Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що ВАТ «Закарпатський металургійний завод» було ліквідовано, кошти було зараховано на рахунок ПАТ «Кредобанк», а тому вимоги про стягнення коштів саме з банку є обґрунтованими.

У листопаді 2016 року Бородіна М.І. в інтересах ПАТ «Кредобанк» подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають установленим обставинам справи, а тому відсутні підстави для його скасування.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другоюстатті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 5 липня 2007 року між ВАТ «Закарпатський металургійний завод» (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), ВАТ «Кредобанк» (вигодонабувач) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким предметом договору є нерухоме майно-будівля вагової 4 бурякопункту, будівля вагової 3 бурякопункту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно пункту 2.2. договору купівлі - продажу нерухомого майна вартість майна сплачується покупцем у терміни до 19 липня 2007 року.

За змістом пункту 4.1. договору купівлі-продажу нерухомого майна від 5 липня 2007 року покупець зобов'язаний здійснювати платежі шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в Тернопільській філії ВАТ «Кредобанк».

Відповідно до пункту 4.2. договору купівлі - продажу нерухомого майна покупець після здійснення платежу/платежів, надає продавцю копію/копії платіжних документів (копію/копії платіжного доручення/платіжних доручень) з відміткою банку про здійснення платежу/платежів.

Не можна погодитися з висновками апеляційного суду про те, що згідно виписок з особових рахунків банку кошти в сумі 33500 грн, які було сплачено позивачем за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 2 липня 2007 року, було зараховано як погашення боргу ВАТ «Закарпатський металургійний завод» перед ВАТ «Кредобанк», що узгоджено сторонами,а також про часткове виконання ОСОБА_4 обов'язку боржника - ВАТ «Закарпатський металургійний завод» перед ВАТ «Кредобанк».

Такі висновки апеляційного суду не відповідають нормам матеріального права та не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи з огляду на таке.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до договору про переведення боргу від 2 липня 2004 року та рішення господарського суду Закарпатської області від 20 березня 2007 року станом на липень 2007 року ВАТ «Закарпатський металургійний завод» мав перед ВАТ «Кредобанк» заборгованість у сумі 179 975 грн.

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що у договорі купівлі-продажу від 5 липня 2007 року не зазначено як істотну умову договору те, що покупець ОСОБА_4 перераховує кошти банку за цим договором як оплату за кредитною заборгованістю ВАТ «Закарпатський металургійний завод» перед ВАТ «Кредобанк». Між сторонами не було укладено і договору про перевід боргу ВАТ «Закарпатський металургійний завод» за кредитним договором на ОСОБА_4 Не підтверджують такі обставини ні договір про переведення боргу від 2 липня 2004 року, нірішення господарського суду Закарпатської області від 20 березня 2007 року, які взяв до уваги апеляційний суд.

Отже, згідно умов договору купівлі - продажу нерухомого майна від 5 липня 2007 року кошти перераховані позивачем банку як оплата за набуте нерухоме майно саме за договором купівлі-продажу нерухомого майна. Із вказаного договору не випливає, що сторонами узгоджено перерахунок позивачем коштів на погашення боргу продавця ВАТ «Закарпатський металургійний завод».

Як вбачається із квитанції № ПН-25 від 19 липня 2007 року, ОСОБА_4 платник сплатив 33 500 грн., призначення платежу - за купівлю майна згідно договору від 5 липня 2007 року. Водночас у квитанції зазначено - отримувач: інша кредиторська заборгованість; банк отримувача: Тернопільська філія ВАТ «Кредобанк» (а.с. 13).

Відповідно до статті статті 657 ЦК України, в редакції на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Із системного тлумачення зазначених вище норм матеріального права випливає, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

З огляду на положення статей 657, 640 ЦК України, на дату перерахунку коштів банку - 19 липня 2007 року, форма договору купівлі-продажу не відповідала вимогам закону. Отже, договір не було укладено.

Таким чином, у ПАТ «Кредобанк» не було правових підстав, установлених законом або договором, отримувати кошти від позивача, оскільки договір не був укладений. Тобто перехід коштів від позивача ОСОБА_4 до відповідача ПАТ «Кредобанк» не ґрунтувався на правовій підставі від початку виникнення правовідносин між сторонами.

Судові рішення, на які посилалися суди, а саме: рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2008 року, ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 21 грудня 2010 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2011 року, було ухвалено після перерахунку позивачем коштів банку.

Так, рішенням Городецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 грудня 2010 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ВАТ «Закарпатський металургійний завод» та визнано договір нерухомого майна від 5 липня 2007 року дійсним.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2011 року рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 грудня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 5 липня 2007 року відмовлено.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, є таким, що не укладений, тому не може бути визнаний дійсним.

Отже, та обставина, що договір між ВАТ «Закарпатський металургійний завод», ОСОБА_4 та ВАТ «Кредобанк» не було укладено, підтверджується і рішенням суду касаційної інстанції від 13 липня 2011 року.

З огляду на викладене, заперечення ПАТ «Кредобанк» на касаційну скаргу , у яких зазначено про те, що банк не був стороною договору купівлі-продажу нерухомого майна, не був самостійним одержувачем коштів за цим договором, а був кредитором, борг перед яким погашав ВАТ «Закарпатський металургійний завод», не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З урахуванням установлених судом першої інстанції обставин, змісту та форми договору купівлі-продажу (статей 640, 655 ЦК України) колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення апеляційного суду необхідно скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 617 грн 35 коп.

Керуючись статтями 400, 409-415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2016 року скасувати, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 617 грн 35 коп. за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний
О. В. Ступак