Справа № 368/1731/17 Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/2190/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 4 15.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого суддіБерезовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Олійника В.І.,
за участю секретаряТопольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8; ОСОБА_9 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про виділ частки в майні, -

В С Т А Н О В И В:

До місцевого суду в грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_8 про виділ частки в майні, посилаючись на те, що він і відповідач є співвласниками житлового будинку в АДРЕСА_1, але не можуть дійти згоди про поділ вказаного майна в натурі відповідно до часток в майні.

Представником позивача 15 березня 2018 року було заявлено клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 15 березня 2018 року призначено по даній справі будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Українського незалежного інституту судових експертиз ( м. Київ, вул..Софіївська,6 офіс 306 ) і на вирішення експертизи поставлено наступні запитання:

1.Які можливі варіанти поділу в натурі житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 відповідно до часток 1/3 і 2/3 ?

2. Які види будівельних робіт необхідно провести для переобладнання одноквартирного житлового будинку в двоквартирний, що розташований в АДРЕСА_1 ?

Представник відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила змінити ухвалу в частині доручення проведення будівельно-технічної експертизи експертам Українського незалежного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Софіївська, 6 офіс 306) та прийняти нову постанову у відповідній частині, якою доручити проведення будівельно-технічної експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6). Також виключити із ухвали запитання №2, яке поставлено на вирішення експертизи.

При цьому, апелянт посилався на те, що оскаржувана ухвала суперечить вимогам чинного цивільного процесуального кодексу України щодо порядку призначення експертизи та вимогам норм матеріального права щодо призначення та проведення судової експертизи.

Також, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про судову експертизу» проведення експертизи може бути доручено лише державним спеціалізованим установам або конкретному судовому експерту (судовим експертам). Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, «Український незалежний інститут судових експертиз» - це товариство з обмеженою відповідальністю, тобто приватна юридична особа, експерти якої повинні бути атестовані та мати кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності, що включені до Державного реєстру атестованих судових експертів. Таким чином місцевий суд порушив норми права, які регулюють порядок призначення судом експертизи.

В порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, суд першої інстанції не обґрунтував доручення проведення судової експертизи саме товариству з обмеженою відповідальністю «Український незалежний інститут судових експертиз», а не державні спеціалізованій установі згідно із регіональними зонами обслуговування - Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Поряд з цим, за умовами ч. 3 ст. 103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Але місцевим судом не було надано строк відповідачу для узгодження експертної установи.

Як вбачається із переліку питань, питання: «Які види будівельних робіт необхідно провести для переобладнання будинку?» не відноситься до питань, що вирішуються будівельно-технічною експертизою і не входить до переліку орієнтовних питань будівельно-технічної експертизи згідно п. 5.1.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а тому має бути виключене з ухвали суду.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак, відзив не подавався.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що для вирішення питання розподілу будинку необхідні спеціальні знання, тому вважав за неодхідне призначити будівельно-технічну експертизу, визначивши при цьому коло питань, які на його думку необхідно з»ясувати для привильного вирішення спору.

Визначаючи експертну установу, на виконання якої він направив дану ухвалу, суд першої інстанції доручив проведення будівельно-технічної експертизи експертам Українського незалежного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Софіївська, 6 офіс 306).

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження.

Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються визначеним законом порядком призначення судового експерта (ст. 4 Закону України «Про судову експертизу»).

Згідно статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Крім того, за рішенням органу, який призначає експертизу, до її проведення можуть залучатись фахівці у відповідній галузі.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для зясування відповідних обставин. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи.

За умовами ст. 104 ЦПК України в ухвалі про призначення експертизи, суд, серед іншого, зазначає підстави проведення експертизи, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи; в ухвалі по проведення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

За ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

В п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 30.05.97 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (з послідуючими змінами) роз'яснено, що відповідно до Закону України від 25 лютого 1994 р. «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність в Україні здійснюється державними спеціалізованими установами та відомчими службами. Судово-експертна діяльність також може здійснюватись на підприємницьких засадах на підставі спеціального дозволу (ліцензії), а також громадянами за разовими договорами. У випадках, коли проведення експертизи доручається працівникові підприємницької структури, яка має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності, суд повинен перевірити, чи є у спеціаліста свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю.

Згідно із п.п. 1, 4 Розділу І Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженою Наказом Міністерства юстиції від 12.12.2011 р. №3505/5 обов'язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз. Судовий експерт здійснює судово-експертну діяльність тільки з тих видів судових експертиз і експертних спеціальностей, які зазначені у свідоцтві про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Суд першої інстанції на зазначені норми права не звернув уваги і призначаючи не державну експертну установу не перевірив, чи є у спеціалістів цієї установи відповідні свідоцтва про присвоєння їм кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в цій частині доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, і тому підлягає зміні.

Приймаючи в цій частині нове судове рішення колегія суддів, відповідно до вимог ч.3 ст.103 ЦПК України вважає за необхідне змінити експертну установу та доручити проведення будівельно-технічної експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6), який згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8.10.1998 року №53/5 обслуговує Київську область.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо необхідності виключення з резолютивної частини ухвали суду першої інстанції питання №2, поставленого на вирішення експертів, та не зазначення в ухвалі суду конкретного експерта для проведення експертизи, то на думку колегії суддів вони є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч.4 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза визначаються судом. У разі, якщо питання поставлене перед експертом виходить за межі його спеціальних знань він повинен про це повідомити суд (ч.ч.6,7 ст. 103 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 108 ЦПК України у разі, якщо суд призначив проведення експертизи експертній установі, керівник такої установи доручає проведенні такої експертизи одному або декільком експертам. Ці експерти дають висновок від свого імені і несуть за нього особисту відповідальність.

Отже, враховуючи наведені норми права колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8; ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 15 березня 2018 року змінити в частині доручення проведення будівельно-технічної експертизи експертам Українського незалежного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Софіївська, 6 офіс 306) та прийняти нову постанову, якою доручити проведення будівельно-технічної експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

С.В. Лівінський