АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/2852/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях -Ткаченко І.В., Дроздовій Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 04.03.2016р. за участю автомобілів «Інфініті» д.н.з.НОМЕР_1, та «Додж-авенджер», д.н.з. НОМЕР_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль, який належить позивачу, отримав механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.06.2016 р. відповідача визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Розмір витрат, понесених позивачем у зв'язку із відновленням пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, становить 14 600,00 грн. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». 18.03.2016 р. позивач звернувся до вказаної страхової компанії з повідомленням про настання страхової події та просив виплатити йому суму страхового відшкодування. Проте у здійсненні страхового відшкодування позивачу було відмовлено. Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідача на свою користь вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 14 600,00 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 14 600 грн. та 551 грн. судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в даній справі - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 425 грн. 00 коп.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачки підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 з підстав та доводів, викладених в ній та заперечував проти апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3

Представник позивача проти апеляційної скарги відповідачки заперечував й підтримав свою апеляційну скаргу.

Представник третьої особи проти апеляційних скарг заперечував.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг перевіривши законність й обґрунтованість постановлених рішення та ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки не підлягає задоволенню, апеляційну скаргу представника позивача слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 04.03.2016р. о 13 год. 30 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Києві, на перехресті вулиць Л.Гавро та М.Залки, в супереч вимогам п.п. 2.10 (а), 10.1, 13.1 ПДР України, не переконалася в безпеці руху, не витримала безпечний боковий інтервал, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Додж-авенжер», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського. районного суду м. Києва від 02.06.2016 р. відповідачку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Постанова відповідачкою не оскаржувалась та набрала законної сили, і є чинною (а.с. 7)

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, що мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль «Додж-авенджер». який належить позивачу, був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої винна відповідачка.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі полісу № АЕ/6706366 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, терміном дії якого - з 07.11.2015 р. до 06.11.2016р. (т.1 а.с. 87).

01 квітня 2016 р. позивач звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом ПрАТ «Київський страховий дім» від 19.04.2016 р. позивачу відмовлено у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), оскільки на дату звернення позивача до страхової компанії автомобіль «Додж-авенджер» був відремонтований.

Як видно з акту виконаних робіт № НГ-0002316 від 15.03.2016 р. та квитанції №15679141 від 16.03.2016 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Додж-авенджер», д.н.з. НОМЕР_2 склала 14 600,00грн., який оплачений позивачем ФОП ОСОБА_7, яка здійснювала ремонт автомобіля (а.с. 17-18).

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, оскільки третьою особою відмовлено у здійсненні страхового відшкодування, то позивач згідно норм чинного законодавства має право на відшкодування завданої йому шкоди безпосередньо особою, яка її завдала, а тому суд обгрунтовано стягнув з відповідача збитки в сумі 14 600,00грн., заподіяні позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі відповідачки.

Доводи представника відповідачки ОСОБА_1 про те, що розмір спричиненої матеріальної шкоди є завищеним, позивачем не доведено, що пошкоджена права фара автомобіля «Додж-авенджер» була реально замінена на іншу фару б/у, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано суду копії фотографій пошкодження транспортного засобу, копію рахунку-фактури, акт виконаних робіт, та квитанцію про сплату робіт по відновленню пошкодженого автомобіля.

Розмір заподіяної позивачу в ДТП з вини відповідачки матеріальної шкоди в сумі 14 600,00грн. сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки будь-яких належних та переконливих доказів, які б спростовували розмір фактично понесених позивачем витрат по відновленню автомобіля стороною відповідачки суду не надано.

Посилання представника відповідачки на те, що вартість встановленої при ремонті автомобіля фари, яка була в користуванні, не відповідає ціновим пропозиціям на аналогічні фари на автомобіль в Інтернет - магазинах, є неспроможними, оскільки на підтвердження вказаних доводів представником було надано докази щодо пропозицій по продажу в Інтернеті фар для іншої марки автомобілів, а не для автомобіля «Додж-авенджер».

Твердження апеляційної скарги про те, що позивачем не було проведено оцінку вартості заподіяної шкоди оцінювачем або експертом, а при визначенні суми матеріальних збитків не було враховано значення коефіцієнту фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Як видно зі справи, для ремонту автомобіля позивача була використана фара, яка уже була у вжитку. Відповідно до п. 8.6.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі використання для ремонту колісного транспортного засобу складових, що були в ужитку, величина втрати товарної вартості /фізичний знос не нараховується.

Доводи відповідачки в апеляційній скарзі про те, що судом не було з»ясовано, чи має ФОП ОСОБА_7 всі необхідні виробничі потужності для того, що здійснювати продаж необхідних запчастин до автомобілів та виконувати необхідні ремонтні роботи, на правильність постановленого судом рішення не впливають. Доказів, які б спростовували правомочність ФОП ОСОБА_7, ні відповідачкою, ні її представником суду не надано.

Разом з тим, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в даній справі - відмовлено у зв»язку з тим, що документів, які підтверджують право представника позивача ОСОБА_2 на зайняття адвокатською діяльністю матеріали справи не містять, а поняття «фахівець в галузі права» законодавством не визначено.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України ( в редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин) правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

На підставі ч.3 ст. 79 ЦПК України ( в редакції Закону від 18.03.2004 р.) до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Як видно зі справи, на підставі заяви від 29.09.2016 р. було допущено до участі в справі представника позивача ОСОБА_2 як особу, котра має право на надання правової допомоги (т.1 а.с.34).

До матеріалів справи приєднано договір про надання правової допомоги №1/16 від 06.06.2016 р., й додаткову угоду до нього, укладені між директором ТОВ «Юридична компанія « ЕФЕКТІМ» та ОСОБА_3 (т.1 а.с.35-38) та довіреність від імені позивача ОСОБА_3, якою він уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в судах (т.1 а.с.51).

Згідно диплому спеціаліста НОМЕР_3 від 27.06.2008 року, що наявний у справі, ОСОБА_2 у 2008 року закінчив Харківський національний університет внутрішніх справ і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, тобто є фахівцем в галузі права і має право на надання правової допомоги.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

05.12.2017 р. представником позивача ОСОБА_2 було подано суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в сумі 14 025 грн. (т.1 а.с.166-168).

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.60 ЦПК України ( в редакції діючого Закону) представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів , що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла 18 років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Суд першої інстанції, відмовляючи в ухваленні додаткового рішення про відшкодування судових витрат, не дав оцінку тим обставинам, що акт здачі -прийому робіт (послуг) між директором ТОВ «Юридична компанія « ЕФЕКТІМ» та ОСОБА_3 було підписано 28.09.2016 р., витрати по оплаті наданих послуг були оплачені позивачем 13.10.2016 р. (т.1 а.с.55-а), в поданих заявах представник позивача неодноразово просив про розподіл судових витрат (т.1 а.с.52-53). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва 04 грудня 2017 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, проте не вирішено питання щодо відшкодування позивачу витрат, пов»язаних з наданням правової допомоги.

Заяву про ухвалення додаткового рішення було подано представником 05.12.2017 р., тобто до набрання чинності новою редакцією ЦПК України, окрім того дана справа є малозначною, тому представляти інтереси сторони в таких справах може й не адвокат, а особа, яка досягла 18 років й має цивільну процесуальну дієздатність.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника позивача про незаконність постановленої ухвали заслуговують на увагу, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направлення справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі ст.ст. 259, 268, 382 колегія суддів проголошує вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року залишити без зміни.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 р.

Головуючий:

Судді: