АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Харків

Справа № 629/4093/17

Провадження № 22-ц/790/3086/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

Відповідач: Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 березня 2018 року, постановлену суддею Поповим О.Г.,-

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили зобовязати КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради виключити із суми заборгованості позивачів за послуги з надання централізованого опалення 10249,60 грн., централізованого постачання холодної води та водовідведення 2568,99 грн., утримання будинків та прибудинкових територій 1766,39 грн., а також вивезення твердих побутових відходів 0 грн., наданих за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон 1 АДРЕСА_1, заборгованість попереднього власника ОСОБА_3, що виникла за період часу до 9 червня 2016 року та не включати борг до суми заборгованості за житлово-комунальні послуги в майбутньому, а також стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, яке обґрунтовував тим, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову, предметом якого були аналогічні вимоги.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 березня 2018 року провадження у справі закрите.

Ухвала суду мотивована тим, що є рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом помилково було застосовано положення п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки у рішенні на яке посилався відповідач позивачем був тільки ОСОБА_1, а ОСОБА_2 була залучена у якості третьої особи, крім того, наразі позовні вимоги конкретизовано та долучено до справи копію судового рішення по аналогічній справі, що свідчить про невідповідність сторін, підстав та предметів у цих справах та унеможливлює застосування ст.255 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У пункті 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеній у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-342цс15, які розглянуті ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

При вирішенні питання про тотожність підстав позовів суди повинні виходити перш за все з обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом посилалися на те, що 9 червня 2016 року позивачі придбали квартиру у ОСОБА_3 та зареєстрували там своє місце проживання. Відповідач КП «ЖУК» Лозівської міської ради крім поточної заборгованості позивачів включає до квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги заборгованість, що утворилась до 9 червня 2016 року, тобто попереднього власника. Також, ОСОБА_1 просив у відповідача відкрити новий особовий рахунок, у чому йому було відмовлено. Посилаються на те, що відносини між позивачами та відповідачем є договірними, а боржник має виконати свій обовязок особисто, якщо інше не передбачене договором.

Зі змісту рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.09.2017, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідачем у якому був КП «ЖУК» Лозівської міської ради та просив визнати незаконними дії відповідача щодо здійснення агресивної підприємницької діяльності, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього та нарахування йому грошових зобов'язань за адресою: м. Лозова, Харківська обл., м-н.1 буд.14, кв.25, за послуги, які він від КП «ЖУК» ніколи не отримував; зобов'язати відповідача у майбутньому утриматися від агресивної підприємницької діяльності, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього та не нараховувати більше йому грошові зобов'язання щодо житлово-комунальних послуг, та не включати борг до його суми заборгованості за житлово-комунальні послуги в майбутньому, які від нього ніколи не отримував, а також не пред'являти йому квитанції, повідомлення та вимоги які містять інформацію щодо нарахування йому грошових зобов'язань за вказаною адресою; зобов'язати відповідача відкрити новий особовий рахунок і нарахування здійснювати виключно з моменту набування ним права власності, а саме з 09.06.2016 року; стягнути з відповідача моральну шкоду.

Позивач посилався на те, що він та ОСОБА_2 є співвласниками однокімнатної квартири, яка знаходиться за вищезазначеною адресою на підставі договору купівлі-продажу квартири. З квитанцій, які продовжують надходити від відповідача, він довідався, що за вказаною адресою нараховуються грошові зобов'язання за комунальні послуги. Оскільки він як новий власник до даних нарахувань не має жодного відношення, він звернувся з заявою про відокремлення зобов'язань попереднього власника, якщо такі існують, відкрити новий особовий рахунок та укласти з ним договори щодо надання комунальних послуг, але йому було відмовлено. У відповіді було вказано, що квартира має заборгованість за житлово-комунальні послуги, тому КП «ЖУК» робить висновок про те, що наявність вказаної заборгованості, начебто є недоліком нерухомого майна, яке набуто на підставі договору купівлі-продажу.

Дійшовши висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд виходив із того, що 14 вересня 2017 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили та яке ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте суд не звернув уваги на склад учасників цивільного процесу, а саме те, що у рішенні позивачем виступав лише ОСОБА_1, а щодо ОСОБА_2 такого рішення ухвалено не було.

Відповідно до цього, ухвала суду не може вважатись законною та обґрунтованою, і підлягає скасуванню в частині закриття провадження щодо позовних вимог ОСОБА_2

Що стосується вимог апеляційної скарги про стягнення судового збору, то в цій частині скарга підлягає залишенню без задоволення, оскільки судові витрати розподіляються згідно ч.1 ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Керуючись ст.141 ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 березня 2018 року скасувати в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, справу направити в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалу суду в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради про зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_4

повний текст постанови

складено 22 травня 2018 року