Справа № 567/794/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради Рівненської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, про визнання незаконними п.4 рішення №265 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 25.11.2016 року, п.4 рішення №414 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 26.05.2017 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та їх скасування, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_5 міської ради Рівненської області про визнання незаконними п.4 рішення №265 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 25.11.2016 року, п.4 рішення №414 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 26.05.2017 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та їх скасування, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю звернулась ОСОБА_4, зазначаючи про те, що після смерті батька вона успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 Рівненської області, отримала у власність земельну ділянку площею 0,10 га, яка призначена для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку та має право на земельну ділянку площею 0,1951 га, якою користувались її батьки, за набувальною давністю, оскільки її батьки відкрито і добросовісно користувались зазначеною земельною ділянкою і сама вона з червня 2003 року, коли стала проживати з батьком, допомагала йому вести домашнє господарство та обробляти земельну ділянку, а після його смерті в квітні 2013 року прийняла спадщину та продовжує користуватись спірною земельною ділянкою, а отже має право на неї за набувальною давністю.

У зв'язку з цим просить визнати незаконними та скасувати оспорювані рішення, якими відмовлено у передачі для неї спірної земельної діялнки та визнати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,1951 га за набувальною давністю.

Відповідач ОСОБА_5 міська рада Рівненської області позов не визнала, зазначаючи про те, що спірна земельна ділянка відповідно до генерального плану міста відноситься до зони зелених насаджень в санітарно-захисній зоні кладовища, а отже не може бути переданою у власність позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обємі та надав пояснення аналогічні позовній заяві.

Зазначив, що позивач 01.11.2016 року звернулась до ОСОБА_5 міської ради Рівненської області з заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 та з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 та рішенням ОСОБА_5 міської ради від 25.11.2016 року їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 та відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19. Зазначив, що 04.04.2017 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19, однак рішенням ОСОБА_5 міської ради від 26.05.2017 року їй було повторно відмовлено у наданні зазначеної земельної ділянки.

Вважаючи рішення про відмову у наданні земельної ділянки незаконними, оскільки за інформацією в.о. міського голови, викладеній в листі від 05.07.2017 року земельна ділянка площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 відноситься до земель сільськогосподарського призначення, просить вказані рішення скасувати та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку за набувальною давністю на підставі ст.119 ЗК України, як таку, що протягом 15 років добросовісно, відкрито і безперервно користується зазначеною земельною ділянкою.

Водночас, в судовому засіданні пояснив, що під час звернення до ОСОБА_5 міської ради 01.11.2016 року та 04.04.2017 року з заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 позивач не зазначала, що просить надати їй вказану земельну ділянку за набувальною давністю.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що спірна земельна ділянка відповідно до генерального плану міста відноситься до зони зелених насаджень в санітарно-захисній зоні кладовища, що знаходиться по вул.Бельмаж м.Острога, а отже не може бути переданою у власність позивача. Окрім того, зазначили, що міська рада при вирішенні питання про виділення земельної ділянки позивачу не мала обов'язку виділити спірну земельну ділянку ОСОБА_4 та вважають, що наданий позивачем на доведення своїх позовних вимог технічний паспорт на будівлю, складовою якого є план земельної ділянки, не є тим документом, який посвідчував право користування батьків позивача та самого позивача спірною земельною ділянкою.

Пояснили, що позивач при зверненні до міської ради не зазначала того, що просить надати для неї земельну ділянку в порядку набувальної давності.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про час та місце розгляду справи було повідомлено у встановленому законом порядку. Його представник в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача та представників відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов є безпідставним та підлягає відхиленню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу 30.05.1974 року мати позивача ОСОБА_6, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_7 придбала в ОСОБА_8 житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 Рівненської області. Водночас, в судовому засіданні встановлено, і це не оспорюється відповідачем, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер 23.04.2013 року, який був спадкоємцем своєї дружини ОСОБА_6, яка померла 28.04.1988 року.

Після смерті батька ОСОБА_4 успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 Рівненської області.

01.11.2016 року ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 міської ради Рівненської області з заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 та з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19.

Рішенням ОСОБА_5 міської ради №265 від 25.11.2016 року їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 (п.2.3.8 зазначеного рішення) та відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 (п.4 зазначеного рішення) у зв'язку з можливістю використання землі для містобудівних потреб.

04.04.2017 року ОСОБА_4 повторно звернулась до ОСОБА_5 міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19.

Рішенням ОСОБА_5 міської ради №414 від 26.05.2017 року їй було повторно відмовлено у наданні зазначеної земельної ділянки (п.4 зазначеного рішення) у зв'язку з можливістю використання землі для містобудівних потреб.

В судовому засіданні зі змісту заяв позивача до ОСОБА_5 міської ради не вбачається, що вони містили інформацію про те, що ОСОБА_4, звертаючись до міської ради просила надати їй земельну ділянку в порядку набувальної давності.

В той же час, на підтвердження права користування земельною ділянкою площею 0,1951 га позивачем надано схематичний план земельної ділянки по вул.Бельмаж, 19 м.Острог щодо землекористувача ОСОБА_8

Відповідно до діючого на той час ЗК УРСР, земля перебувала виключно у державній власності та могла надаватися тільки у користування (ч.2 ст.3 ЗК УРСР).

Частиною 1 ст.90 ЗК УРСР було визначено, що при переході права власності на будівлю переходило також право користування земельною ділянкою чи її частиною. В той же час, ч.2 ст.88 ЗК УРСР передбачалось, що в містах норма земельної ділянки для індивідуального будівництва становила від 0,03 до 0,06 га в залежності від місцевих умов та незалежно від кількості членів сім'ї.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з набуттям ОСОБА_6 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 Рівненської області до неї перейшло право користування земельною ділянкою розміром не більше 0,06 га для індивідуального будівництва. При цьому, з переходом до ОСОБА_6 права користування цією земельною ділянкою до неї не перейшло право користування земельними ділянками для садівництва та городництва, на що вказує позивач.

Відповідно до ст.16 ЗК УРСР, надання земельних ділянок у користування здійснювалось у порядку відведення, яке проводилося на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих органів обласної, районної міської, селищної і сільської рад у порядку, встановленому законодавством, а ч.5 ст.20 ЗК УРСР було визначено, що право користування земельними ділянками в містах посвідчувалось в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських рад.

Статтею 119 ЗК України встановлено, що громадяни, які відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 міської ради Рівненської області про визнання незаконними п.4 рішення №265 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 25.11.2016 року, п.4 рішення №414 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 26.05.2017 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та їх скасування, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, позивач не надала жодного документу, який би підтверджував право її батьків на користування земельними ділянками для садівництва та городництва, на що вона посилається у позові, а отже, на підставі наданих доказів суд не може прийти до висновку про добросовісність користування земельною ділянкою розміром 0,1951 га зі сторони позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин зокрема.

Норми ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачають самостійність реалізації територіальними громадами, органами та посадовими особами місцевого самоврядування наданих їм повноважень.

Таким чином, зі змісту ст.119 ЗК України вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотання щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Таким чином, ОСОБА_4 мала право звернутися до органу місцевого самоврядування для вирішення питання про передачу їй у власність земельної ділянки.

В той же час, чинний Земельний кодекс України вступив в дію з 01 січня 2002 року, а в Земельному кодексі України 1991 року норми щодо набуття права на земельну ділянку за давністю користування передбачено не було і зворотної дії в часі ця норма не має. Таким чином, згідно ст.119 ЗК України із вступом в дію вказаного Кодексу ОСОБА_4, в разі наявності визначених вказаною статтею підстав, набула можливості на звернення до відповідних органів щодо оформлення права на земельну ділянку за набувальною давністю, однак згідно із п. 1 розділу ІХ "Прикінцеві положення"" Земельного кодексу України норма ст. 119 цього Кодексу щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 1 січня 2017 року, а вперше з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,1951 га в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 за набувальною давністю ОСОБА_4 звернулась 01.11.2016 року, тобто в той час, коли міська рада в будь-якому випадку не мала повноважень для застосування ст.119 ЗК України, а тому п.4 рішення №265 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 25.11.2016 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1951 га для ведення особистого селянського господарства є законним і з цієї підстави.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

В судовому засіданні встановлено, шо ОСОБА_7 помер 23.04.2013 року і в порядку спадкування за законом позивач успадкувала належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м.Острог по вул.Бельмаж, 19. Водночас, за заявою ОСОБА_4 від 01.11.2016 року, п.2.3.8 рішення ОСОБА_5 міської ради Рівненської області №265 від 25.11.2016 року їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га (забудовані землі) за адресою: вул.Бельмаж, 19 у м.Острог Рівненської області. В подальшому за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що право власності чи право користування на зазначену земельну ділянку не перейшло до ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7, та було отримано не в порядку набувальної давності, а отримано в загальному порядку, передбаченому ст.116 ЗК України.

Одночасно, в судовому засіданні позивач не доводила, що отримала право на користування спірною земельною ділянкою в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_7 і відповідних доказів про це не надала, як і не надала доказів перебування у користуванні батька спірної земельної ділянки, а тому підстав для застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.344 ЦК України щодо можливості приєднання до часу володіння позивачем земельною ділянкою всього часу, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем ж ОСОБА_4, не вбачає. Водночас, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, позивач зазначала, що з червня 2003 року стала проживати з батьком, допомагала вести спільне господарство, обробляти земельну ділянку.

В той же час, позивач зазначаючи про те, що у вказаний період користувачем земельної ділянки був її батько, вважає за правильне обрахування п'ятнадцятирічного строку набувальної давності, визначеного ст.119 ЗК України, стосовно себе з червня 2003 року.

Суд вважає таке твердження невірним, оскільки в будь-якому випадку згідно із п. 1 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Земельного кодексу України норма ст. 119 цього Кодексу щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 1 січня 2017 року і на час подання ОСОБА_4 заяви до ОСОБА_5 міської ради 04.04.2017 року та прийняття нею п.4 рішення №414 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 26.05.2017 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1951 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в м.Острог Рівненської області по вул.Бельмаж, 19 п'ятнадцятирічний строк набувальної давності стосовно ОСОБА_4 по зазначеній земельній ділянці не закінчився, а тому зазначене рішення ОСОБА_5 міської ради є законним і з цих підстав.

Субєктивне право на земельну ділянку виникає і здійснюється на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч. 1 ст. 116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, передбачених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 119 ЗК України встановлено, що громадяни, які відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, зі змісту вказаної статті вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотання щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Задоволення вищевказаного клопотання і оформлення відповідних документів про право власності або користування на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому зазначеним Кодексом.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання надання земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Лише рішення уповноваженого державного виконавчого органу чи органу місцевого самоврядування, в даному випадку ОСОБА_5 міської ради Рівненської області, є підставою набуття фізичними і юридичними особами права користування земельними ділянками, що знаходяться у державній або у комунальній власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 міською радою Рівненської області було відмовлено позивачу в задоволенні її заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою у зв'язку з можливістю використання земельної ділянки для містобудівних потреб.

Звертаючись до суду з позовом, позивач надала як доказ довідку ОСОБА_5 міської ради №25 від 26.06.2017 року про те, що ділянка орієнтовною площею 0,0951 га, яка знаходиться в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, в тому числі передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, ст.114 ЗК України визначено, санітарно-захисні зони створюються навколо об'єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об'єктів від територій житлової забудови та у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що правовий режим земель санітарно-захисних зон визначається законодавством України.

Відповідно до схеми зонування території міста Острог, яка є частиною генерального плану міста, ділянка орієнтовною площею 0,0951 га, яка знаходиться в м.Острог по вул.Бельмаж, 19 знаходиться біля меморіальної зони С-1 (кладовище по вул.Бельмаж м.Острог) та входить до зони С-6, а саме зони зелених насаджень в санітарно-захисних зонах. Зазначена зона призначена для розміщення санітарно-захисних та зон санітарної охорони.

Розміри та режим санітарно-захисних зон визначаються нормативними документами у галузі будівництва: ДБН Б.2.4-1-94 "Планування і забудова сільських поселень", п. 10 ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень", ДБН Б.2.4-3-95 "Планування і забудова сільських поселень. Генеральні плани сільськогосподарських підприємств", ДБН Б.2.4-4-97 "Планування і забудова сільських поселень. Планування та забудова малих сільськогосподарських підприємств та селянських (фермерських) господарств" та іншими нормативно-правовими актами.

Санітарно-захисні зони створюються навколо об'єктів, які є джерелами негативного впливу на середовище, з метою відокремлення таких об'єктів від територій житлової забудови і використання земельних ділянок, які входять до такої зони для садівництва чи ведення особистого селянського господарства не передбачено (ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень).

Відповідно до Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" ДСанПіН "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України" обов'язкові для виконання органами державної виконавчої влади, місцевого і регіонального самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами. "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України", затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.99 N 28. Відповідно до 3.5. зазначених вимог, санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м.

Відповідно до ст.5 ЗК України, принципами земельного законодавства України, серед інших, є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення раціонального використання та охорони земель; пріоритет вимог екологічної безпеки, а відповідно до ст.12 зазначеного Кодексу, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед іншого, належить організація землеустрою.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач діяв в межах наданих йому повноважень.

Водночас, вирішуючи спір, суд не може вирішувати питання про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, оскільки рішення про передачу земельних ділянок у власність для громадян є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування.

На підставі ст.. 344 1220 ЦК України, ст.. 5, 116, 118, 119 ЗК України, керуючись ст. 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в позові ОСОБА_4 (жит.м.Острог Рівненської області, вул.Бельмаж, 19, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_5 міської ради Рівненської області (м.Острог Рівненської області, вул.Героїв Майдану, 4, ) про визнання незаконними п.4 рішення №265 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 25.11.2016 року, п.4 рішення №414 ОСОБА_5 міської ради Рівненської області від 26.05.2017 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1951 га для ведення особистого селянського господарства та їх скасування, визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1862 га, яка знаходиться в м.Острог Рівненської області по вул.Бельмаж, 19 для ведення особистого селянського господарства за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.06.2018 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_9