Справа № 340/263/17
Провадження № 22-ц/4808/203/18
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю представника ТзОВ «Кей-Колект» - Рогів Т.Р., представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6- ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: Верховинський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про звільнення майна з-під арешту, з апеляційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Верховинського районного суду від 05 вересня 2018 року, ухваленого суддею Бучинським А.Б.,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернувся в суд з даним позовом та просив ухвалити рішення про звільнення з-під арешту житлового будинку по АДРЕСА_1 Верховинського району, який перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42081695 від 14 лютого 2014 року, виданої Верховинським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 08 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_9 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 20000 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та майновим поручителем ОСОБА_11 укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_2

12 листопада 2011 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу №1 свої права вимоги за кредитним договором №0 від 18 листопада 2007 року, а також за договором іпотеки.

Оскільки відповідач ОСОБА_9 не виконує зобов'язання за кредитним договором, розпочато процедуру стягнення з нього заборгованості за кредитним договором та при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, згідно постанови відділу ДВС Верховинського районного управління юстиції ВП №42081695 від 14 лютого 2014 року накладено арешт, що не дає можливості скористатись правом щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, і порушує права позивача як іпотекодержателя. Арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 Верховинського району накладено на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2014 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.) до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідача - ТОВ «Кей-Колект» про визнання договору іпотеки недійсним та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Верховинського районного суду від 05 вересня 2018 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що суд в оскаржуваному рішенні не дотримався вимог щодо законності та обґрунтованості та ухвалив рішення з грубим порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

Судом не взято до уваги, що приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Івасик Ю.Ю. грубо порушив діюче на час укладення і посвідчення договору іпотеки №342 від 08 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_11 законодавство, зокрема, не перевірив наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення і посвідчення договору іпотеки, що було його обов'язком, тоді як в жилому будинку, що переданий в іпотеку, була зареєстрована і проживала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та має право відповідно до ст. ст. 150, 155, 156 ЖК України та ст.ст. 391, 402, 405 ЦК України на користування цим житлом, що підтверджується записами в домовій книзі, довідкою виконкому селищної ради, прийняттям спадщини своєї долі після смерті іпотекодавця ОСОБА_11

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні житлових приміщень та купівлі нового житла. Тому апелянт вважає, що порушено право ОСОБА_10 як дитини на проживання, що є порушенням ЗУ «Про охорону дитинства» Конвенції «Про права дитини» та інших законодавчих актів.

Спадкоємці не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки приватний нотаріус після посвідчення договору іпотеки всі правовстановлюючі документи на будинок не повернув його власнику, а передав іпотекодержателю ПАТ «Укрсиббанку», що змусило звернутися до Івано-Франківського міського суду з позовом про витребування правовстановлюючих документів на жилий будинок по АДРЕСА_1 від ПАТ «Укрсиббанк» в м. Івано-Франківську та відшкодування моральної шкоди, завданих незаконним утриманням правовстановлюючих документів.

Стосовно договору факторингу від 12 грудня 2011 року, за яким ПАТ «Укрсиббанк» відступив ТзОВ «Кей-Колект» право вимоги по нікчемному договору іпотеки, нікчемний або визнаний судом недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, по ньому не може передаватись право вимоги до боржника, в тому числі оскаржувати накладений арешт на відчуження майна по нікчемному договору іпотеки. Ухвалою апеляційного суду від 13 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_2, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2014 року клопотання представника ПАТ «Укрсиббанк» про накладення арешту на майно задоволено, скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

ТзОВ «Кей-Колект» не вправі на підставі договору факторингу заявляти позов про звільнення майна, що знаходиться під іпотекою, оскільки предметом договору факторингу є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому, тому справа не підлягає розгляду в суді.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, на підставі якого накладено арешт на нерухоме майно скасовано, державним виконавцем не знято арешт з цього майна, виконавче провадження за яким накладено арешт знищено по закінченню трирічного терміну зберігання, і вирішити питання про зняття арешту у порядку встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» неможливо, тому позовні вимоги про звільнення нерухомого майна з-під арешту є підставними.

Судом встановлено, що 08 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_9 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 07 листопада 2014 року.

Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань 08 листопада 2007 року ОСОБА_11 передав в іпотеку належне йому нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 102, 8 кв.м, житловою площею 49, 8 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 Верховинського району Івано-Франківської області, про що внесено відповідний запис до Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

За даними виконавчого комітету Верховинської селищної ради іпотекодавець ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 44, т. 1).

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1, за умовами якого позивач набув у повному обсязі права вимоги до ОСОБА_9 за кредитним договором № 0 від 08 листопада 2007 року та право вимоги до ОСОБА_11 за договором іпотеки №0.

Згідно матеріалів справи, в провадженні Івано-Франківського міського суду перебувала цивільна справа №0907/198/2012 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідача ТОВ «Кей-Колект» про визнання договору іпотеки недійсним та стягнення моральної шкоди.

В межах даного провадження ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2014 року (а.с. 24-25, т.2) задоволено клопотання представника ПАТ «УкрСиббанк» та накладено арешт на майно згідно договору іпотеки №342 від 08 листопада 2007 року, укладеного із ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_1), який посвідчений приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івасюком Ю.Ю., а саме житловий будинок із господарськими приміщеннями загальною площею 102,8 м.кв., житловою площею 49,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Постановою державного виконавця ВДВС Верховинського РУЮ від 14 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа за ухвалою Івано-Франківського міського суду по справі № 0907/198/2012, виданого 29 січня 2014 року Верховинським районним судом Івано-Франківської області про накладення арешту на майно згідно договору іпотеки №342 від 08 листопада 2007 року, укладеного із ОСОБА_11, а саме житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 102, 8 кв.м, житловою площею 49, 8 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 Верховинського району Івано-Франківської області.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, житловий будинок загальною площею 102, 8 кв.м, житловою площею 49, 8 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1 Верховинського району Івано-Франківської області належить на праві власності ОСОБА_11 і на нього накладено арешт в інтересах ПАТ «Укрсиббанк» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та накладено заборону відчуження.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2014 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2014 року скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

За довідкою Івано-Франківського міським судом №01-35/18 від 08 серпня 2018 року, в матеріалах цивільної справи №0907/198/2012 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ТзОВ «Кей-Колект» про визнання недійсним договору іпотеки, відшкодування моральної шкоди, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу, відсутні відомості щодо повторного розгляду питання про забезпечення зазначеного позову (а.с.23, т.2).

Згідно Державного реєстру іпотек на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки зареєстровано іпотеку, будинок по АДРЕСА_3 Верховинського району Івано-Франківської області, номер РПВН:20227154, іпотеко держатель: ТзОВ «Кей-Колект», майновий поручитель: ОСОБА_11, боржник за основним зобов'язанням : ОСОБА_9, розмір основного зобов'язання : 20 000 доларів США (а.с.27-28, т.1).

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2015 (а.с.29-34, т.2), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року (а.с.35-39, т. 2) в задоволенні позову, в межах якого було заявлено клопотання про забезпечення позову, а саме позову ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідача ТОВ «Кей-Колект» про визнання договору іпотеки недійсним та стягнення моральної шкоди, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу, відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно листа Верховинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 08 серпня 2018 року №12.2-26/38 (а.с.16, т.2), виконавче провадження ВП №42081695 по виконанню ухвали №0907/198/2012 від 29 січня 2014 року закінчено 07 березня 2014 року згідно п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та в січні 2018 знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень по закінченню трирічного терміну зберігання.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки рішення суду, на підставі якого накладено арешт на нерухоме майно скасовано, а у визначеному порядку Законом України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не знято арешт з цього майна, тому позовні вимоги про звільнення нерухомого майна з-під арешту є підставними.

Колегія суддів вважає, що зняття арешту з іпотечного майна у правовідносинах, які склались між сторонами, жодним чином не порушує прав відповідачів, а тільки відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» забезпечує право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Судовим рішеннями про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення за позовом ТзОВ «Кей-Колект», яке було предметом касаційного перегляду підтверджено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» за договором факторингу №1 має право вимоги за зобов'язаннями кредитного та іпотечного договорів (а.с.176, 232, т. 1).

З огляду на викладене суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у справі, зробив правильний висновок про задоволення позову, оскільки накладення арешту на житловий будинок - предмет іпотеки порушує права іпотекодержателя, тому такий житловий будинок підлягає звільненню з-під арешту, накладеного органом ДВС Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Колегія суддів вважає, що обставини справи встановлені судом повно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, судом з'ясовано всебічно та повно обставини справи, їм дано вірну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, а рішення Верховинського районного суду від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта