Справа № 143/1525/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 року Погребищенський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Бойка А. В.,

з участю секретаря Шуваріної В. А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди про розірвання договору дарування будинку недійсною, -

Встановив:

10.11.2017 громадянин ОСОБА_1 звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди про розірвання договору дарування будинку недійсною.

В позовній заяві позивач зазначає, що з 20.01.2009р. він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 Однак, ще до укладення шлюбу, з липня 2007 року, позивач та ОСОБА_4 проживали однією сімєю, як чоловік та жінка.

14.08.2007, під час спільного проживання, позивач з відповідачем ОСОБА_4, за спільні кошти, придбали житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53, однак з відповідних причин зареєстрували його на дочку відповідача ОСОБА_3.

Після реєстрації шлюбу позивач став наполягати та тому, щоб будинок був зареєстрований на нього або на дружину, в звязку з чим 08.05.2009 відповідачі повідомили йому, що будинок переоформлений на підставі договору купівлі-продажу на ОСОБА_4

Однак, в кінці 2016 року, коли відповідачі стали чинити йому перешкоди у праві володіння та користування житловим будинком, йому стало відомо, що житловий будинок, розташований в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53, належить його дружині ОСОБА_4 не на підставі договору купівлі-продажу, а на підставі договору дарування, який угодою НМА 542826 від 13.06.2017, посвідченою державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори був розірваний.

Оскільки, в звязку з розірванням договору дарування, власником житлового будинку знову стала ОСОБА_3, просить визнати угоду від 13.06.2017 про розірвання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53 від 08.05.2009р., укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчену державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області недійсною.

13.11.2017 Погребищенським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 11:00 год 07.12.2017 року.

07.12.2017 через канцелярію суду надійшло клопотання від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи.

11.01.2018 головуючий суддя перебував у відпустці у звязку з чим розгляд справи було відкладено на 26.01.2018.

12.01.2018 від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що 14.08.2007 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», вона, за особисті кошти, придбала житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53, який 08.05.2009 вона подарувала своїй матері ОСОБА_4 Однак, угодою НМА 542826 від 13.06.2017, за домовленістю дарувальника та обдарованого договір дарування був розірваний. Зазначає, що твердження позивача про те, що житловий будинок був придбаний за його та ОСОБА_4 кошти під час їхнього спільного проживання однією сімєю без шлюбу не відповідають дійсності, оскільки жодного передбаченого законом доказу, який підтверджує факт проживання однією сімєю та факт придбання житлового будинку позивачем за його особисті кошти та за кошти її матері позивач не надав.

24.01.2018 через канцелярію суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив, розгляд справи відклав на 11 год 00 хв. 14.02.2018.

14.02.2018 через канцелярію суду надійшли клопотання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про розгляд справи у їх відсутності та за участю представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_2 Розгляд справи був відкладений на 13 год. 00 хв. 07.03.2018.

20.02.2018 надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_4, в якому відповідач зазначила, що жодних коштів на придбання житлового будинку ні вона, ні позивач, ОСОБА_3 не надавали. Про те, що житловий будинок дочка подарувала їй позивач знав ще 20.05.2009, про що свідчить його реєстрація в спірному будинку. Крім того, зазначає, що нерухоме майно було їй подаровано, а тому воно не є спільною сумісною власністю подружжя. Угода про розірвання договору дарування жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а посилання на ст. ст. 727, 728 ЦК України, як на підставу визнання угоди про розірвання договору недійсною є безпідставними, оскільки вказані норми ЦК стосуються лише розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, а вказана угода була досягнута за взаємною згодою сторін договору дарування.

23.02.2018 до Погребищенського районного суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що хоча п. 1.5 договору купівлі-продажу нерухомого майна ціна продажу вказана 18000 грн., фактично продаж майна було вчинено за 50000 грн., з яких 32000 грн. було сплачено позивачем, що підтверджується заявою на переказ готівки. Крім того вказує, що за час проживання у спірному будинку ним проводився капітальний ремонт будівлі, в звязку з чим вартість житлового будинка значно зросла, а тому розірвання договору дарування порушує його права.

05.03.2018 відповідач ОСОБА_3 надіслала заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначила, що єдиним допустимим доказом, що підтверджує факт придбання будинку є договір купівлі-продажу, у якому ціну майна визначено 18000 грн., які, відповідно до заяви №0609251 на переказ готівки, були сплачені нею. Заява ж на переказ ОСОБА_1 готівки №0610127 НАСК «Оранта» в сумі 32000 грн за придбання цінних паперів не містить інформації щодо предмета доказування. Посилання ж позивача на проведення в період спільного проживання поліпшення майна, яке є предметом договору дарування, та посилання на покази свідків та документи про сплату комунальних платежів, що підтверджуються проживання ОСОБА_1 в спірному будинку з 2007 року є безпідставними, оскільки предметом спору є не встановлення факту проживання позивача в спірному будинку, а визнання недійсною угоди НМА 542826 від 13.06.2017 про розірвання договору дарування.

07.03.2018 через канцелярію суду позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про обєднання в одне провадження цивільних справ №143/1525/17 за його позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди про розірвання договору дарування будинку недійсною та №143/210/18 за його позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна в рівних долях, визнання права власності на Ѕ помешкання.

20.03.2018 позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування доказів.

23.03.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання про обєднання в одне провадження цивільних справ, задовільнив клопотання про витребування доказів та закрив підготовче засідання, призначивши справу до судового розгляду на 10:45 год 04.04.2018 року.

02.04.2018 через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи., яке було задоволено, розгляд справи відкладено на15 год. 00 хв. 08.05.2018.

08.05.2018 в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заявила клопотання про долучення доказів, яке ухвалою суду від 08.05.2018 було залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив визнати недійсною угоду від 13.06.2017 про розірвання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53 від 08.05.2009р., укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчену державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, зазначивши, що позивач жодних підстав, з яких визнаються недійсними правочини не навів, а усі обґрунтування позовних вимог не стосуються предмета спору.

Заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, надавши всебічну, повну та обєктивну оцінку доказам, які були подані сторонами, судом встановлені наступні фактичні обставини.

14.08.2007 між ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53 (а. с. 46).

20.11.2007 на підставі рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради №90 відповідачу ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на вищезазначений будинок, а 17.12.2007 в КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» проведено його державну реєстрацію (а. с. 47).

20.01.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації шлюбів був вчинений відповідний актовий запис №2 (а. с. 8).

08.05.2009 відповідач ОСОБА_3, на підставі договору дарування будинку, подарувала житловий будинок, розташований в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53 своїй матері ОСОБА_4 (а. с. 9).

Наприкінці 2016 року відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 погіршились, позивач припинив з нею шлюбні відносини та став мешкати окремо.

13.06.2017 угодою НМА 542826 посвідченою державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори, договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53, від 08.05.2009р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але не підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Так, як на підставу незаконності угоди про розірвання договору дарування, позивач посилається на те, що вказаний житловий будинок належить йому та відповідачу ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, оскільки придбаний ним та відповідачем під час їхнього спільного проживання однією сімєю без шлюбу.

Разом тим, факт проживання сторін однією сімєю з липня 2007 року жодним передбаченим законом доказом не підтверджено, а в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу від 14.08.2007р. укладений між ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_3, згідно з яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в м. Погребище Вінницької області по вул. Н. Присяжнюк, 53 був придбаний ОСОБА_3 за 18000 грн.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що фактична вартість житлового будинку становила 50000 грн, з яких 32000 грн. були внесені ним особисто, оскільки єдиним допустимим доказом, який містить інформацію про вартість будинку є договір купівлі-продажу, а надані до суду докази заява на переказ готівки №0610127 ВАТ НАСК «Оранта» в сумі 32000 грн, підтверджує лише факт придбання позивачем цінних паперів, а не будинку.

Помилковим є і твердження позивача щодо перебування вказаного вище житлового будинку в його та ОСОБА_4 спільній сумісній власності, оскільки власником будинку ОСОБА_4 хоч і стала в період шлюбу з позивачем, однак на підставі договору дарування, в звязку з чим житловий будинок є особистою власністю дружини.

Щодо посилання позивача на ст. ст. 727, 728 ЦК України як на підставу визнання угоди про розірвання договору дарування недійсною, то вони також є безпідставними, оскільки, вимоги ст. ст. 727, 728 ЦК України застосовуються лише до розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, в той час, як осопрювана угода укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за взаємною згодою.

Ч.1 ст.651 ЦК передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 містяться розяснення, згідно з якими, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Однак, позивач ОСОБА_1, який не є стороною оспорюваної угоди, в своєму позові не зазначив жодної норми закону, яка була порушена чи відповідачами, чи нотаріусом при укладенні спірної угоди про розірвання договору дарування. У нотаріуса, який посвідчив зазначену угоду, не було підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а на будинок, який належав ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 08.05.2009р., не виникало право спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що законних підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним немає, оскільки судом встановлено, що угода на момент її укладання відповідала вимогам діючого законодавства України, волевиявленню сторін та був спрямований на виникнення правовідносин, у звязку з чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди пор розірвання договору дарування будинку недійсною відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.05.2018р.

Суддя