Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 308/6934/16-ц

провадження № 61-26722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Шепетко І. О. від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Кожух О. А., Куштана Б. П., Мацунича М. В., від 03 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 11 листопада 2010 року між ним та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 49. Спільних дітей не мають. Подружнє життя не склалося в силу різних причин.

ОСОБА_4 вважав, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, тому просив суд розірвати шлюб та не надавати строк для примирення.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_4задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 11 листопада 2010 року Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 49, розірвано.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилено.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що взаємна згода сторін на збереження шлюбу відсутня, тому не вбачається порушення судом першої інстанції вимог статті 111 СК України. Докази існування обставин, що є перешкодою для розірвання шлюбу, передбачені статтями 110, 112 СК України, у матеріалах справи відсутні. Крім того, особи, шлюб між якими розірвано, не позбавлені права, у разі їх згоди, зареєструвати шлюб повторно.

У червні 2017 року ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона бажає зберегти сім'ю, розмовляла з відповідачем щодо примирення, на що він погодився і зараз вони проживають разом однією сім'єю за кордоном.

Інші учасники справи касаційну скаргу та відзив на касаційну скаргу до суду не подавали.

16 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 11 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Чопської міської ради, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 49.

Шлюбні відносини між подружжям припинилися з січня2013 року. Спільних дітей у подружжя не має. Спільне життя між подружжям не склалося в силу різних причин, на переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, збереження шлюбу є неможливим, шлюб існує тільки формально.

Відповідно до положень частини першої статті 24, частин третьої, четвертої статті 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Посилання касаційної скарги на те, що наразі сторони проживають разом однією сім'єю не є підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення і не є перешкодою для повторного укладення шлюбу.

При цьому доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк