Провадження № 22-ц/780/1067/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 07.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

7 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно з дня предявлення позову до закінчення дочкою навчання, але не більше до досягнення 23 років.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини ОСОБА_6, яка навчається на другому курсі денної форми навчання в Білоцерківському національному аграрному університеті, що потребує значних витрат. Відповідач сплачував аліменти на дочку до досягнення нею повноліття. У зв'язку з тим, що в даний час відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на утримання дочки, хоча вона її потребує, а позивач не має змоги самостійно забезпечувати її усім необхідним, остання була змушена звернутися до суду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначила, що суд не належним чином оцінив наявні у справі докази, які свідчать про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитині, оскільки він є працездатним за віком та станом здоровя, отримує мінливий неофіційний дохід від ремонту приватного житла, який витрачає лише на власні потреби. Наявність у відповідача двох дітей від іншого шлюбу, яких він утримує разом з дружиною ОСОБА_7, не є підставою для звільнення від утримання дитини, яка продовжує навчання, від першого шлюбу. Крім того, посилання відповідача на неможливість сплачувати аліменти у звязку із станом здоровя не підтвердженні належними доказами у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Зазначає, що за станом здоровя (проблеми зі спиною) він з листопада 2007 року не працює, має двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, за якими доглядає та яких виховує, а матеріальним забезпеченням родини займається його дружина ОСОБА_7 З урахуванням цього вважає, що відсутня обовязкова сукупність юридичних фактів, з якими повязано стягнення аліментів на повнолітню дитину, зокрема, можливість з його боку надавати матеріальну допомогу дочці.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У звязку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 27 квітня 1996 року по 27 квітня 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повнолітня ОСОБА_6 навчається на другому курсі економічного факультету денного відділення в Білоцерківському національному аграрному університеті, плата за навчання в якому складає 9 500 грн. на рік та 38 000 грн. за весь запланований термін навчання до 31 серпня 2020 року.

ОСОБА_6 проживає разом з матірю (позивачем) у квартирі № 18 в будинку по вул. Гайок, 226 в м. Біла Церква Київської області та знаходиться на її утриманні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу дочці, яка навчається.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, аналіз статтей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

За приписами статтей 10, 11, 60, 212 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на день ухвалення оскаржуваного рішення, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Пред'являючи позов, ОСОБА_5 зазначала, що дочка потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись на значні витрати, повязанні з навчанням та проживанням дитини, забезпеченням її одягом та харчуванням, оплатою проїзду, купівлю підручників, зошитів та канцелярського приладдя.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад; починаючи з листопада 2007 року офіційно не працевлаштований; 15 вересня 2006 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, від якого має двох малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4; у 2013 році проходив медичне обстеження поперекового відділу хребта, за результатом якого йому рекомендовано обмежитись у фізичних навантаженнях, уникати переохолоджень та проходити лікувально-профілактичний курс через шість місяців.

Таким чином надані відповідачем докази не дають підстав вважати, що він не взмозі надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка навчається, а оскаржуване судове рішення не містять висновків щодо результатів оцінки цих доказів.

Апеляційний суд враховує, що до суду першої інстанції не було подано належних та допустимих доказів щодо стану здоровя відповідача на час вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, як і не доведено, що відповідач має лікарські обмеження щодо фізичної чи розумової діяльності для збільшення своїх доходів, а як наслідок повноцінного утримання своєї родини та підтримання своєї дитини від першого шлюбу на час навчання.

Вирішуючи спір, суд не врахував вимоги вказаних вище норм права та обставин справи, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що повнолітня ОСОБА_6, яка є дочкою сторін у справі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, тому останній зобов'язаний утримувати її до досягнення двадцяти трьох років, оскільки може надавати таку матеріальну допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, слід звернути увагу на вартість навчання їх спільної дитини за контрактом, проживання неподалік місця знаходження навчального закладу, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, принцип рівності обов'язку батьків в утриманні дитини, а також на те, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання.

Зважаючи на це, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, який є достатнім для потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статтей 141, 382 ЦПК України з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України стягується судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 1 600 грн.

Керуючись статтями 367 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. (пятсот гривень) щомісячно, починаючи з 19 вересня 2017 року до закінчення навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті, але не більше до досягнення нею 23 років.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 1 600 грн. (одна тисяча шістсот гривень) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

ОСОБА_3