Справа №488/508/15-ц 30.05.2018
Провадження №22-ц/784/835/18
Суддя суду першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_8

на ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2017 року, постановлену під головуванням судді Селіщевої Л.І. в приміщенні суду у м.Миколаєві за заявою ОСОБА_3 про забезпечення її позову до ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2015 року ОСОБА_3 предявила до відповідачів вказаний позов, який у подальшому уточнювала, про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_5; визнання спільною сумісною власністю 73/100 часток будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку по вул.Львівській, 25 у м.Миколаєві та будівельних матеріалів, використаних під час будівництва житлового будинку по вул.Львівській, 33 у м.Миколаєві, автомобілів Volkswagen з реєстраційними номерами ВЕ1019АХ, 1991 року випуску, ВЕ4594ВН, 2006 року випуску, ВЕ9897АІ, 2003 року випуску; визнання за нею права власності (прав та обовязків забудовника) на 73/200 частини будівельних матеріалівпо вул.Львівській, 25 у м.Миколаєві та ? частину будівельних матеріалівпо вул.Львівській, 33 у м.Миколаєві, а також на ? частину вказаних транспортних засобів.

24 березня 2017 року ОСОБА_3 подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на житлові будинки №№33 та 25 по вул.Львіській в м.Миколаєві.

Своє клопотання вона обґрунтовувала тим, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 липня 2016 року житловий будинок №33 по вул.Львівській в м.Миколаєві став обєктом договору купівлі-продажу, за яким новим власником стала ОСОБА_5

Ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Накладено арешт та заборону відчуження на житлові будинки №№25 та 33 по вул.Львівській в м.Миколаєві.

Суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а у задоволенні заяви відмовити.

Скарга мотивована тим, що заява ОСОБА_3 є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами.

Власник житлового будинку №25 по вул.Львівській в м.Миколаєві помер, а тому на зазначене майно не може бути накладено арешт. Залученим у справі відповідачам будинок не належить.

ОСОБА_5 наголошено на тому, що реальна загроза невиконання можливого судового рішення у даній цивільній справі позивачем недоведена.

ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона вказувала на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою. Продаж спірних житлових будинків під час розгляду справи може ускладнити її розгляд та виконання у майбутнього судового рішення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ст.ст.151,152 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст.152-154 даного Кодексу, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Відповідно до розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що у лютому 2015 року ОСОБА_3 подано позов про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_5; визнання спільною сумісною власністю 73/100 часток будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку по вул.Львівській, 25 у м.Миколаєві та будівельних матеріалів, використаних під час будівництва житлового будинку по вул.Львівській, 33 у м.Миколаєві, автомобілів Volkswagen з реєстраційними номерами ВЕ1019АХ, 1991 року випуску, ВЕ4594ВН, 2006 року випуску, ВЕ9897АІ, 2003 року випуску; визнання за нею права власності (прав та обовязків забудовника) на 73/200 частини будівельних матеріалів по вул.Львівській, 25 у м.Миколаєві та ? частину будівельних матеріалів по вул.Львівській, 33 у м.Миколаєві, а також на ? частину вказаних транспортних засобів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що має право на частину вказаного майна, оскільки воно було набуто під час сумісного проживання з ОСОБА_5, який помер 10 жовтня 2014 року.

З довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випливає, що власником житлового будинку по вул.Львівській, 25 в м.Миколаєві значиться померлий ОСОБА_5.

Проте, власники житлового будинку по вул.Львівській, 33 в м.Миколаєві під час розгляду справи двіччі змінювалися.

На підставі рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 02 березня 2015 року право власності на спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_9, згодом на підставі договору дарування від 14 березня 2016 року за ОСОБА_10, а з 19 липня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_8.

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність забезпечення позову вказаним ним способом, оскільки реалізація спірного майна під час розгляду справи може призвести до неможливості виконання рішення суду та своєчасного розгляду справи, що є завданням цивільного судочинства.

Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Посилання відповідача ОСОБА_5 на неможливість накладення арешту на житловий будинок по вул.Львівській, 25 у м.Миколаєві, оскільки відповідачі не є його власниками, тому що право власності на даний час зареєстровано за померлим, є помилковим.

Відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є спадкоємцями померлого, а отже відповідно до ст.1268 ЦК України спадщина їм належить з часу її відкриття.

До того ж, відповідач ОСОБА_5 не представила суду докази свого права на вказаний будинок та наявності порушень оскаржуваним судовим рішенням її прав на цей будинок.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування ухвали суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

ОСОБА_11

Повний текст постанови складено 30 травня 2018 року.