Провадження № 22-ц/780/373/18 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 38 07.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

секретар: Вергелес О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 5/9 частин жилого будинку в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що він був власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,1954 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, згідно договорів дарування від 30 серпня 2008 року, укладених між ним та його батьком ОСОБА_4. У 2013 році відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про скасування рішень сільської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності, державних актів на право власності на земельну ділянку, договорів дарування та визнання права власності на житловий будинок. Справа розглядалась судами неодноразово. В результаті розгляду справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищезазначені договори дарування були визнані судом недійсними. Із вступом в силу судових рішень у ОСОБА_3 відсутні правовстановлюючі документи на будинок і він позбавлений можливості отримати нові, оскільки його частка в рішеннях суду не визначена. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не надав документи, що підтверджують право власності спадкодавця, а також не можливо встановити розмір часток спадкового майна. Позивач також посилався на те, що його брат та батько залишили на його ім'я заповіти, якими заповідали ОСОБА_3 все належне їм на час смерті майно. Тому просив суд визнати за ним - ОСОБА_3 право власності на 5/9 частини будинку загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті брата - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/9 частин будинку загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1479,27 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не встановлював порядку прийняття спадщини після смерті членів сім'ї позивача, а тому не мав підстав визнавати право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_6. Також вказує, що встановити коло спадкоємців після ОСОБА_6 неможливо, так як суд не витребував спадкову справу після її смерті. Зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення покійний ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_3 не є співвласниками спірного будинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем ОСОБА_3 доведено заявлені позовні вимоги та надано в обгрунтування своїх доводів належні докази, а тому позов підлягає задоволенню і за ОСОБА_3 слід визнати право власності на 5/9 частин житлового будинку загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м. і подарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 вважав себе власником будинку та земельної ділянки згідно договору дарування та не звернувся на той час з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, тому після винесення вказаних вище судових рішень він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним право власності на 5/9 частин будинку загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 55,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (1/3 його частка + 1/9 частка після смерті матері) та батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року (1/9 частку після смерті дружини).

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів, погоджується з доводами суду першої інстанції про порушення спадкового права позивача, оскільки після визнання недійсними договорів дарування, правоутановлюючі документи на підставі яких спадкодавець володів майном та подарував його за життя, не повертаються нотаріусом, у зв'язку з чим вони відсутні у позивача. Судовими рішеннями були визначені частки спадкоємців та їх коло. Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, отже права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 61 ЦК Української PCP у редакції від 1922 року право власності може належати двом або декільком особам спільно, частками (спільна власність).

Відповідно до ЦК Української PCP у редакції від 1963 року у випадку перетворення колгоспного двору у господарство робітника або службовця і збереження в ньому майна колгоспного двору спадщина відкривається після смерті колишнього члена двору на його частку в цьому майні на загальних підставах, тобто виходячи із правил ст. ст. 529, 548, 549 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української PCP у редакції від 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є: у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP у редакції від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він продав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 534 ЦК Української PCP у редакції від 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежності від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Діяльність сільськогосподарської артілі (колгоспу) ім. 13-річчя Жовтня було врегульовано Статутом, зареєстрованим за постановою виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих від 24 січня 1949 року № 26.

Згідно зі ст. 104 Кодексу законів про сім»ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української PCP від 1926 року в Українській PCP визнавався тільки цивільний шлюб. На виконання вказаних вимог у п. 19 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 18 липня 1944 року «Про збільшення державної допомоги вагітним жінкам, багатодітним і одиноким матерям, посилення охорони материнства і дитинства, про встановлення почесного звання «Мати-героїня» і заснування ордена «материнська слава» і медалі «Медаль материнства» встановлено, що тільки зареєстрований шлюб породжує права і обов»язки подружжя, передбачені кодексами законів про шлюб, сім»ю і опіку союзних республік.

Оскільки у системному аналізі ст. 7 Конституції СРСР, ст. ст. 52, 61, 62 ЦК Української PCP від 1922 року, Статуту сільськогосподарської артілі ім. 13- річчя Жовтня с. Гостомель Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що майно колгоспного двору належить членам колгоспного двору на праві спільної власності, то при перетворенні колгоспного двору у господарство робітника вказані частки є рівними, якщо інше не визначено законом чи рішенням суду.

Встановлено, що ОСОБА_4 є батьком, а ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 травня 1965 року серії НОМЕР_1.

На підставі наказу від 17 квітня 1957 року колгосп ім. 13-річчя Жовтня згідно з рішенням загальних зборів колгоспників, затвердженого рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих, приєднано до радгоспу «Бучанський».

Згідно з довідкою Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 грудня 2013 року № 2186/7 у житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані чотири особи: ОСОБА_7-власник, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

З відповіді відділу РАЦСу Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 25 січня 2012 року за № 84-4-9 вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 уклали шлюб 14 грудня 1945 року, зареєстрований у виконкомі Мощунської сільської ради Києво-Святошинського району, однак актового запису про розірвання вказаного шлюбу не виявлено.

19 травня 1965 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4.

Тобто на час перетворення колгоспного двору у двір робітничий членами колгоспного двору були ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, оскількийого матір»ю була ОСОБА_6. Так як з ОСОБА_4 на час перетворення колгоспного двору у двір робітничий ОСОБА_7 не перебувала у шлюбі, зареєстрованому у встановленому порядку, тому ОСОБА_4 не можна вважати членом сім»ї ОСОБА_7, а відтак-і членом колгоспного двору.

Матеріали цивільної справи не містять доказів щодо перерозподілу часток чи зменшення часток членів колгоспного двору на час його перетворення.

Визначення головою домогосподарства АДРЕСА_1 з 1965 року ОСОБА_4 згідно з рішенням виконкому сільської ради від 16 листопада 1965 року (протокол № 12) не впливає на перерозподіл часток членів перетвореного колгоспного двору.

Після перетворення колгоспного двору на господарство робітника ОСОБА_8 набув права на 1/3 частин вказаного двору.

Після перетворення колгоспного двору у господарство робітника, майнові правовідносини членів колишнього колгоспного двору були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права і на 1975 рік не підлягали регулюванню відповідно до Примірного статуту колгоспу та ст. ст. 112, 120, 126 ЦК Української PCP у редакції від 1963 року.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_7, тому на спадкові правовідносини після її смерті поширюються норми ЦК Української PCP у редакції від 1963 року.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частини спірного будинку, у зв`язку з чим ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 прийняли у спадщину по 1/9 частини майна ОСОБА_7.

Тобто ОСОБА_8 у спірному господарстві належить 1/3 частини як колишньому члену колгоспного двору та (1/3:3=1/9) як спадкоємцю за законом після смерті матері ОСОБА_6, тобто всього ОСОБА_8 у спірному господарстві належить 1/3 +1/9=4/9 частини.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України (у редакції чинній станом на дату постановлення оскаржуваного рішення) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічне положення міститься і у редакції ЦПК України від 24.02.2018 року, зокрема, стаття 82 ЦПК України закріплює, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки, виданої виконкомом Горенської сільської ради від 27.04.2015 року, № 451/7 ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 21.07.1977 року по теперішній час, на день смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, він проживав разом з нею по вище вказаній адресі.

Відповідно до довідки від 27.04.2015 року, № 453/7, виданої виконкомом Горенської сільської ради, ОСОБА_5 проживав в АДРЕСА_1 з дня народження по день смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1 року). На день смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, він проживав разом з нею по вище вказаній адресі.

Згідно з довідкою від 12.05.2015 року, № 550/7, що видана виконкомом Горенської сільської ради, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 08.07.1977 року по день смерті. Разом з нею були зареєстровані: чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року); син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; невістка ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4; онука ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22 червня 2001 року, серії НОМЕР_2.

Згідно з заповітом ОСОБА_5 від 20 березня 1999 року, який є братом ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про народження від 26 серпня 1955 року, серії НОМЕР_3, ОСОБА_5 все своє майно заповів брату ОСОБА_3.

Київським обласним державним нотаріальним архівом суду була надана спадкова справа № 383 до майна померлого ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.03.1999 року ОСОБА_5 належить на праві приватної власності жилий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2.

Згідно з договором дарування від 10 липня 1999 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_14 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2002 року спадкоємцем майна ОСОБА_5 є ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з: 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2; грошових внесків з належними по ним відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться в Ощадбанку № 5396 с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, на рахунку за № 1796 в ощадбанку № 5393/029 Подільського відділення міста Києва на рахунку за № НОМЕР_4.

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.05.2007 ОСОБА_4 належить на праві власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Горенської сільської ради від 2000 року, № 16/1, що в цілому складається з одного жилого будинку пою площею 78,7 кв.м, житловою площею 55,3 кв.м з надвірними будівлями та спорудами.

Згідно заповіту ОСОБА_4 від 15.02.2008 року, серії НОМЕР_5, спадкодавець все своє майно заповідав ОСОБА_3.

Згідно Договору дарування від 30 серпня 2008 року серії НОМЕР_6 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, житловою площею 55,3 кв м, загальною площею 78,7 кв.м..

На підставі договору дарування від 30 серпня 2008 ОСОБА_3 перейшло право володіння домоволодінням за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.11.2008 року.

Відповідно до Звіту № 788181116 про незалежну експертну оцінку майна житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 06 грудня 2016 року, ринкова вартість нерухомого майна-житлового будинку загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 55,3 кв.м, без урахування вартості земельної ділянки, становить 266 269,00 грн., вартість 5/9 частини об'єкту оцінки становить 147927,00 грн..

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 березня 2010 року, серії НОМЕР_7.

Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області суду була надана спадкова справа № 186 за 2010 рік до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4.

Постановою Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори вих. № 3241/02-31 від 25.11.2014 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 15.02.2008 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою під реєстровим номером 3-373, на частку житлового будинку АДРЕСА_1, та на частку земельної ділянки площею 0,1954 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4, з підстав ненаданняпідтверджуючих документів права власності спадкодавця на вказане вище нерухоме майно, а також неможливо встановити розмір часток житлового будинку та земельної ділянки, що належали ОСОБА_4.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 25 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішень сільської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності, державних актів на право власності на земельну ділянку, договорів дарування та визнання права власності на житловий будинок, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 2000 року № 16/1 в частині передачі у власність ОСОБА_4 житлового будинку № АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 липня 2003 року в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1954 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, площею 0,1954 га. що знаходиться в АДРЕСА_1 виданий 29.04.2004 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4 вановича. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно на домоволодіння АДРЕСА_1, видане 30.05.2007 року виконкомом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4, яке складається з одного жилого будинку загальною площею 78,7 кв. м, житловою площею 55,3 кв. м з надвірними будівлями та спорудами. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 78,7 кв. м. житловою площею 55,3 кв. м з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, укладенийроку між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1954 га за адресою: АДРЕСА_1, укладений 30.08.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1954 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданий 23.09.2011 року Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області на ім'я ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 78,7 кв. м, з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 застану житлового будинку загальною площею 78,7 кв.м, з господарськими Зудівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду від 25 червня 2013 року жасоване та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено іастково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 1000 року № 16/1 в частині передачі у власність ОСОБА_4 штлового будинку АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано рішення оренської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 8 липня 2003 року в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 вану Івановичу земельної ділянки площею 0,0326 га для обслуговування ситлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_10, площею 0,0326 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, виданий 29.04.2004 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно в частині 1/6 на домоволодіння АДРЕСА_1, видане 30.05.2007 року виконкомом Горенської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4, яке складається з одного жилого будинку загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 55,3 кв. м з надвірними будівлями та спорудами. Визнано недійсним договір дарування 1/6 частини житлового будинку загальною площею 78,7 кв. м. житловою площею 55,3 кв. м з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, укладений 30.08.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0326 га за адресою: АДРЕСА_1, укладений 30.08.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0326 га, кадастровий номер НОМЕР_9, що знаходиться АДРЕСА_1, виданий 23.09.2011 року Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області на ім'я ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку загальною площею 78,7 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2013 року скасоване і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 2000 року № 16/1 в частині передачі у власність ОСОБА_4 1/6 житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 липня 2003 року в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0326 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1. Визнано частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8 в частині належної ОСОБА_4 частки розміром 0.0326 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, виданий 29 квітня 2004 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно в частині 1/6 на домоволодіння АДРЕСА_1, видане 30 травня 2007 року виконкомом Г оренської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4, яке складається з одного жилого будинку загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 55,3 кв.м з надвірними будівлями та спорудами. Визнано недійсним договір дарування 1/6 частини житлового будинку загальною площею 78.7 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, укладений 30 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0326 га за адресою: АДРЕСА_1, укладений 30 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано частково недійсний державний акт на право власності на земельну ділянку в частині належної ОСОБА_4 частки розміром 0,0326 га, (кадастровий номер НОМЕР_9), що знаходиться по АДРЕСА_1, виданий 23 вересня 2011 року Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області на ім'я ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку загальною площею 78,7 кв. м. з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6., померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Відповідно до рішення від 20 серпня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирішила касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року в частині визнання незаконним та скасування рішення виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 2000 року № 16/1 у частині передачі у власність ОСОБА_4 1/6 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, визнання незаконним та скасування рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 липня 2003 року у частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0326 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8 у частині належної ОСОБА_4 частки розміром 0,0326 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданого 29 квітня 2004 року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно у 1/6 частини на житловий будинок по АДРЕСА_1, виданого 30 травня 2007 року виконкомом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4, що складається з одного жилого будинку, загальною площею 78,7 кв. м, житловою площею 55,3 кв. м з надвірними будівлями та спорудами, визнання недійсним договору дарування 1/6 частини житлового будинку загальною площею 78,7 кв. м. житловою площею 55.3 кв. м з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, укладеного 30 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0326 га по АДРЕСА_1, укладеного 30 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку у частині належної ОСОБА_4 частки розміром 0,0326 га (кадастровий номер НОМЕР_9), що знаходиться по АДРЕСА_1, виданого 23 вересня 2011 року Управлінням Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області на ім'я ОСОБА_3, скасовано і залишено у цій частині у силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2013 року.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частини житлового будинку загальною площею 78,7 кв. м з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, змінено, ухвалено рішення такого змісту: визнано за ОСОБА_2 право власності на 4/9 частини житлового будинку загальною площею 78,7 кв. м, житловою площею 55,3 кв. м з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в рішенні від 20 серпня 2014 року було встановлено, що з витягу з погосподарської книги сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за 1946 рік, виданого архівним відділом Києво-Святошинської райдержадміністрації, вбачається, що членами колгоспного двору були ОСОБА_9 та ОСОБА_7, яким належала кожному по 1/2 частини у майні колгоспного двору. З погосподарської книги вбачається, що ОСОБА_9 був членом колгоспу ім. 13-річчя Жовтня. Відповідно до Договору від 28 червня 1950 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, житловий будинок по АДРЕСА_1, що входив до складу колгоспного двору, отримавши від ОСОБА_7 грошову компенсацію у розмірі 2 тис. крб. за належну йому 1/3 частину спірного житлового будинку. Із виписки з погосподарської книги за 1950-1951 роки вбачається, що головою колгоспного двору зазначена ОСОБА_7, як член колгоспу ім. 13-річчя Жовтня.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не витребував спадковї справи після смерті ОСОБА_6 та у зв'язку з цим не можливо встановити частку у спадщині позивача, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року було встановлено коло спадкоємців ОСОБА_6 та визначені їх частки у спадковому майні, а також визнано право власності в порядку спадкування за відповідачем після смерті ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не проживав с ОСОБА_6 та не має права на спадщину, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються довідками сільської ради з яких вбачається, що останній проживав з матір'ю на момент її смерті а також рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року, яким було встановлено коло спадкоємців ОСОБА_6.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що спадкове право позивача було порушено відповідчаем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами, положення ЦК України та ЦК Української PCP у редакції від 1963 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «07» березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: