Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 336/851/17

провадження № 61-25433св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року у складі судді Наумова О. О. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТзДВ «Кредо») про стягнення неустойки, інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 29 грудня 2015 року у м. Дніпропетровськусталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля Toyota Caмry, реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ТзДВ «Кредо».

Оскільки водії дійшли згоди щодо обставин, причин, умов дорожньо-транспортної пригоди та особи, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, він та ОСОБА_5 на підставі частини другої статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» склали спільне повідомлення (європротокол) про дорожньо-транспортну пригодубез виклику співробітників автоінспекції, яке 29 грудня 2015 року було передано до ТзДВ СК «Кредо».

Проте ТзДВ СК «Кредо» відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки застосування європротоколу учасниками дорожньо-транспортної пригодиможливе лише при наявності у водіїв діючих полісів цивільно-правової відповідальності, а враховуючи відсутність у позивача діючого полісу, страховик не має підстав для виплати відшкодування за спільним повідомленням, оскільки його транспортний засіб не є забезпечений у розумінні пункту 1 статті 1.7 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач вважав таку підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою, оскільки відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у порядку, визначеному цим Законом. Оскільки він згідно з посвідченням від 06 вересня 2007 року № 091494 є учасником бойових дій та на час дорожньо-транспортної пригоди і складання спільного повідомлення керував належним йому транспортним засобом особисто, у страховика не було законних підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»звільняє його від обов'язку мати діючий поліс страхування.

На підставі вказаного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ТзДВ «СК «Кредо» суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 25 000,00 грн, пеню за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 8 317,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 951,61 грн та три проценти річних у розмірі 741,78 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року провадження у справі в частині вимог ОСОБА_4 до ТзДВ «СК «Кредо» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 25 000,00 грн та пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 2 509,59 грн за період з 16 лютого 2016 року по 11 травня 2016 року закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ТзДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_4 пеню за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 7 131,50 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 055,42 грн, три проценти річних у розмірі 883,56 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 100,00 грн.

Стягнуто з ТзДВ «СК «Кредо» у дохід держави судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року встановлено, що ТзДВ «СК «Кредо» безпідставно відмовило ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування, оскільки у розумінні статті 33.2 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сторони наділені правом на складання європротоколу, так як транспортні засоби ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є забезпеченими, та стягнуто з ТзДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 25 000,00 грн. Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України вказані обставини мають преюдиційне значення та доказуванню не підлягають. Встановивши, що страховик несвоєчасно виплатив страхове відшкодування, суд вважав, що вимоги ОСОБА_4 про стягнення пені за період з 12 травня 2016 року до 20 квітня 2017 року, трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статей 625, 992 ЦК України та статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТзДВ «СК «Кредо» відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року встановлено, що ТзДВ «СК «Кредо» були порушені вимоги законодавства щодо виплати страхового відшкодування, тому з урахуванням обставин, встановлених вказаним преюдиційним рішенням, страховик відповідно до статті 992 ЦК України та статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен сплатити страхувальникові пеню. Крім того, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання повинен на вимогу страхувальника сплатити йому відповідно до статті 625 ЦК України три проценти річних та інфляційні втрати.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТзДВ «СК «Кредо», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що пунктом 33.2 статті 33 цього Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

З указаного вбачається, що скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими у розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано, що ОСОБА_4, як особа, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій, звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності шляхом укладення договору страхування, однак його транспортний засіб не віднесено до категорії забезпечених, тому у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди він не мав права оформляти таку пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції України відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року, яке суди вважали преюдиційним, було оскаржено у касаційному порядку та ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТДВ «СК «Кредо» та зупинено виконання вказаного судового рішення.

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 29 грудня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода автомобіля Toyota Caмry, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Учасники дорожньо-транспортної пригоди склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без участі працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, керуючись пунктом 2.11 Правил дорожнього руху України та пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та примітки до статті 124 КУпАП. Згідно з пунктом 14 європротоколу від 29 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнав свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ТзДВ «СК «Кредо», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 6313137. Забезпеченим транспортним засобом, згідно із вказаним полісом, є автомобіль Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика відповідно до цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 грн, без франшизи.

ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії AA № 091494. Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності шляхом укладення договору страхування.

Згідно з висновком експертного дослідження від 18 лютого 2016 року № 2302/16/16 вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Toyota Caмry, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 грудня 2015 року, становить 55 688,44 грн.

Позивач в установлений законом строк звернувся до ТзДВ «СК «Кредо» із повідомленням про ДТП.

Листом від 15 лютого 2016 року ТзДВ «СК «Кредо» відмовило ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже, не мав права складати повідомлення, встановленого МТСБУ зразка (європротокол), та залишати місце дорожньо-транспортної пригоди без виклику підрозділів Національної поліції України.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригодижиттю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (стаття 8 Закону України «Про страхування»).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Вважаючи, що у страховика не було законних підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, так як Закон України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільняє його від обов'язку мати діючий поліс страхування, оскільки він є учасником бойових дій, та на час дорожньо-транспортної пригоди і складання спільного повідомлення керував належним йому транспортним засобом особисто, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому, зокрема просив стягнути з ТзДВ СК «Кредо» суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 25 000,00 грн та пеню.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Стягнуто з ТзДВ СК «Кредо» на користь ОСОБА_4 суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 25 000,00 грн та пеню за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 2 509,59 грн.

Зазначене рішення суду при розгляді цієї справи відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення

Разом з тим постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року касаційну скаргу ТзДВ «СК «Кредо» задоволено. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року скасовано, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016року залишено в силі (справа № 204/3413/16-ц, провадження № 61-21601св18).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 1.7 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до пункту 17.5 статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов'язкового страхування автоцивільної відповідальності страховик зобов'язаний безоплатно видати страхувальнику бланк повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка (європротокол).

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Пунктом 33.2 статті 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

З указаного вбачається, що скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими у розумінні пункту 1.7 статі 1 цього Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

На підставі вказаного, преюдиційним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016року, залишеним у силі постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, оскільки хоча у позивача і є право не отримувати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але це не дає йому права складати, передбачений законом європротокол.

Отже, обставини щодо обґрунтованості відмови ТзДВ «СК «Кредо» у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_4 встановлені рішення суду, що набрало законної сили, тому ці обставини відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Таким чином, документально підтверджені судовівитрати у розмірі 1 760,00 грн за поданняапеляційної скарги та 1 920,00 грн за подання касаційної скарги необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави, оскільки позивач згідно з пунктами 9, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий бір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416,418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення неустойки, інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасну виплату страхового відшкодування відмовити.

Судові витрати у розмірі 3 680,00 грн компенсувати товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» за рахунок держави.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк