Номер провадження: 22-ц/785/1600/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Одеської області та ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду посилаючись на те, що 14.03.2008 року відносно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України.

Старшим слідчим прокуратури Одеської області його було затримано та на підставі постанови судді Приморського районного суду м. Одеси обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яку ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.03.2008 року було скасовано та обрано заставу у розмірі 17000 грн..

24.03.2008 року слідчим винесена постанова про відсторонення ОСОБА_3 від посади.

З початку досудового розслідування позивач категорично заперечував факт вчинення ним кримінального правопорушення, однак його доводи не приймалися до уваги.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2012 року позивача засуджено по обвинуваченню за ч.2 ст. 368 КК України, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.03.2013 року обвинувальний вирок скасовано, справу направлено на додаткове розслідування. 03.06.2013 року обвинувальний акт спрямований до суду і 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано у звязку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. 16.07.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області вирок скасовано, обвинувальний акт надіслано на новий судовий розгляд у звязку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт повернутий прокурору для усунення недоліків під час його складання.

25.12.2015 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області закрив кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпанням всіх можливостей їх отримання. Вказаною постановою прокурор скасував постанову слідчого про відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади.

09.01.2016 року позивач отримав постанову і 22.01.2016 року звернувся до прокуратури Одеської області з листом щодо виконання вимог Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

20.05.2016 року він повторно звернувся до прокуратури з вимогою визначити суму збитків та розяснити порядок поновлення прав, але 31.05.2016 року отримав відмову в поновленні його прав.

Позивач також вказував на те, що внаслідок незаконних дій прокуратури Одеської області, суду, які тривали з 14.03.2008 року до 25.12.2015 року йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Незаконне та довготривале притягнення позивача до кримінальної відповідальності порушило нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких людей, викликало недовіру в родичів, співробітників, сусідів. Після перебування під гратами він вимушений був два тижні проходити реабілітацію в лікарні, тому що в нього піднявся тиск, почало турбувати безсоння, головні болі. Крім того, факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відобразився на здоровї родичів. На протязі майже 8 років він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, постійно очікуючи або виклику слідчого, або перебуваючи у стані очікування чергового судового засідання. У звязку з вказаним розмір моральних страждань позивач оцінює в сумі 1400400 грн., а саме 15000 грн. за кожний місяць незаконного перебування під слідством і судом та 21 000 грн. за сім днів перебування в ізоляторі тимчасового тримання, по 3000 грн. за день.

Розмір втраченого заробітку, виходячи із середньої заробітної плати 3136,57 грн. у 2008 році, складає 463231 грн., включаючи її індексацію.

Крім того, батьки позивача вимушені були внести за нього заставу у розмірі 17000 грн., яку повернули лише у березні 2016 року, за цей час індекс інфляції склав 249,9%, тому він просив стягнути 25483 грн..

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 600000 грн., в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним заступник прокурора Одеської області звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року зменшивши суму відшкодування моральної шкоди, стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги зі спеціального фонду Державного бюджету Укарїни.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року в частині не задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити у цій частині нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково в частині стягнення моральної шкоди суд правильно дійшов зазначеного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вимог позивача частково, проте помилково визначив розмір моральної шкоди, розрахувавши його з мінімальної заробітної плати 3200 грн., що вплинуло на завищення розміру стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Судом помилково відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди заподіяної внасілдок втраченого заробітку, через звільнення з займаної посади.

Судом встановлено, що 14.03.2008 року відносно позивача була порушена кримінальна справа за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. Старшим слідчим прокуратури Одеської області його було затримано та на підставі постанови судді Приморського районного суду м. Одеси обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яку ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.03.2008 року було скасовано та обрано заставу у розмірі 17000 грн..

24.03.2008 року слідчим винесена постанова про відсторонення ОСОБА_2 від посади. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2012 року позивача засуджено по обвинуваченню за ч. 2 ст. 368 КК України, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.03.2013 року обвинувальний вирок скасовано, справу направлено на додаткове розслідування.

03.06.2013 року обвинувальний акт спрямований до суду і 25.03.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано у звязку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України.

16.07.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області вирок скасовано, обвинувальний акт надіслано на новий судовий розгляд у звязку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт повернуто прокурору для усунення недоліків під час його складання.

25.12.2015 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області закрив кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку з невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпанням всіх можливостей їх отримання. Вказаною постановою прокурор скасував постанову слідчого про відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади.

Отже, позивач ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством та судом 93 місяці та 11 днів, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст.ст. 1,2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно розшукну діяльність» , «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно ч. 4 ст. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства України.

Згідно приписів ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995року «4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Верховний Суд України виклав правову позицію, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (справа №6-2203цс 15).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглядаючи аналогічні справи, звертав увагу на те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. При цьому, розмір у відшкодування моральної шкоди не має бути більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення.

Позивач незаконно перебував під слідством та судом з 14.03.2008 року по 25.12.2015 року, тобто 93 місяці та 11 днів, з яких 7 днів під вартою.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016року №1801 VIII розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 року становить 3200грн., тому розрахунок моральної шкоди не може бути меншим 298773,7 грн. (3200 грн. х 93 місяці 11 днів).

Враховуючи принципи законності, розумності, справедливості в рахунок відшкодування моральної шкоди за завдані моральної втрати, що призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, необхідно призначити ОСОБА_2 600000 грн..

Проте з таким висновком суду колегія не погоджується виходячи з наступного.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції помилково виходив з мінімальної заробітної плати у розмірі 3200 грн., пославшись лише на положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Судом першої інстанції залишено поза увагою положення п. 3 Розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600 грн..

За таких обставин розмір моральної шкоди на думку колегії суддів, який підлягає стягненню на користь позивача необхідно зменшити до 500000 грн.

Необгрунтованим на думку колегії суддів висновок суду про відмову у задоволенні позову про відшкодування втраченого заробітку. Суд обґрунтував свою позицію там, що 13.06.2013 року ДПС в Одеській області ОСОБА_2 було оголошено попередження про наступне звільнення за ст.64 п «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. У зв'язку із змінами в організації праці, а саме у зв'язку з реорганізацією ДПС в Одеській області та за відсутності можливості подальшого працевлаштування наказом ГУ Міндоходів в Одеській області від 12.08.2013 року №223-о ОСОБА_2 було звільнено в запас Збройних Сил України за ст.64 п. «г» (через скорочення штатів) 14.08.2013 року.

Отже, з 31.03.2008 року позивача звільнено з посади та зараховано у розпорядження ДПА в Одеській області у звязку з організаційно-штатними змінами, а 14.08.2013 року звільнено в запас у звязку з скороченням штату.

Згідно зі ст.3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Суд помилково дійшов висновку, що підстав для застосування вказаного вище Закону немає, оскільки встановлені обставини стосуються трудових правовідносин.

Заявлена позивачем сума відшкодування матеріальної шкоди невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексації у розмірі 463231,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Стосовно заявленої суми компенсації по внесеній заставі у розмірі 17000 грн. зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Викладені обставини судом з`ясвоано неповно, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового у відповідній частині.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.3 ст.374, ч. 1 п. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 463231,00 грн., моральної шкоди 500000 грн..

В іншій частині вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06.03.2018 року

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_4