Справа № 369/2199/18
Провадження № 2/369/1768/18
РІШЕННЯ

Іменем України

08.05.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Котенко О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона 16 липня 2008 року уклала шлюб з ОСОБА_4.

01 липня 2009 року в них народився син ОСОБА_5.

Рішенням Києво-Сятошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано. Її прізвище після розірвання шлюбу було змінено на «Титаренко».

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матірю.

Батько дитини ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, матеріальної допомоги дитині не надає.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн..

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті позов не визнає та заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 245033, видане виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Від шлюбу позивач та відповідач мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було розірвано, змінено ОСОБА_6 прізвище на «Титаренко».

Як зазначила позивач у позовній заяві та підтвердила у судовому засіданні, на даний час їхній спільний з відповідачем син ОСОБА_5 проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня по 30 червня 2018 року становить 1860 грн..

Відповідачем ОСОБА_4 була надана довідка про доходи № 22 від 26 березня 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 дійсно працює в ТОВ «Ленбуд» з 19 квітня 2017 року, загальна сума його доходу за період з березня 2017 року по лютий 2018 року становить 39 098,61 грн., загальний середньомісячний дохід становить 3 663,99 грн..

Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За вказаних обставин суд, з»ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані докази, а також керуючись ст. ст. 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07.10.1999 року, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, 01 липня 2009 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 в розмірі 704 грн. 80 коп. в дохід держави.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн..

В обґрунтування заяви про стягнення витрат на правову допомогу позивачем було надано акт надання послуг від 28 лютого 2018 року, в якому зазначено, що адвокатом ОСОБА_2 адвокатського бюро «Бородіної» було надано правничу допомогу в обсягах, передбачених угодою про надання правової допомоги від 27.02.2018 року. Згідно вказано акту про надання послуг консультація надавалась вартістю 500 грн., складання позовної заяви та подання її до суду, участь у судовому розгляді справи 4500 грн., загальна сума без ПДВ становить 5 000 грн..

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України представником відповідача не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також, з наданих позивачем документів неможливо встановити, які саме позивачу були надані конкретно юридичні послуги, з чого вони складалися. В матеріалах справи відсутній погодинний розрахунок наданих послуг із зазначенням їх вартості.

З огляду на викладене, суду неможливо встановити, що витрати на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути відповідач та його представник, підлягають стягненню у порядку вимог ст. 137 ЦПК України.

Керуючись п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280, 281 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07.10.1999 року, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, 01 липня 2009 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 21 травня 2018 року.

Суддя Ковальчук Л.М.