АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/244/2018 Єдиний унікальний номер справи: 659/608/17
Головуючий в І інстанції Разгуляєва О.В.
Доповідач Приходько Л.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

ОСОБА_1,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 08 листопада 2017 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за умовами Договору виникла заборгованість, яка станом на 31 травня 2017 року становить - 56596,24грн., з яких: 4809,26грн - заборгованість за кредитом.; 45315,73грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500грн. - штраф (фіксована частина); 2671,25грн. - штраф (процентна складова). Зважаючи на викладене позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 січня 2012 року у розмірі 56596,24грн., з яких: 4809,26грн - заборгованість за кредитом.; 45315,73грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500грн. - штраф (фіксована частина); 2671,25грн. - штраф (процентна складова), та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат в сумі 1600грн.

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 08 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 січня 2012 року, а саме: заборгованість за кредитом 4809,26грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 45315,73грн., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн., всього 53424,99 грн. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволені позовних вимог у повному обсязі посилаючись на пропуск строку позовної давності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3А - ОСОБА_2, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволені позовних вимог у повному обсязі посилаючись на пропуск строку позовної давності.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 30 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого Банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із анкети заяви, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів надання банківських послуг та памятки клієнта.

10 лютого 2012 року кредитний ліміт, відповідно до умов договору, збільшений до 2000грн., а 29 лютого 2010 року до 8000грн.

У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за умовами Договору виникла заборгованість, яка станом на 31 травня 2017 року становить - 56596,24грн., з яких: 4809,26грн - заборгованість за кредитом.; 45315,73грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500грн. - штраф (фіксована частина); 2671,25грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку та стягуючи заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що банк предявив вимоги до боржника у межах позовної давності не порушивши вимог ст. 256 та ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України.

Даний висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1 та 3 статті 264 ЦК України)

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 30 січня 2012 року укладено кредитний договір, який складався із заяви ОСОБА_3, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Згідно зі змісту пунктів 1.1.1.45, 1.1.1.50, 2.1.1.2.11 Умов і Правил надання банківських послуг кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений в Договорі на умовах платності та зворотності. Порядок погашення заборгованості визначено обовязковими мінімальними платежами (розмір боргових зобовязань Клієнта, які щомісячно підлягають сплаті Клієнтом протягом строку дії Картки). Картка діє до останнього дня місяця, вказаного з лицьового боку Картки.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг за платіжними картками з установленим мінімальним обов'язковим платежем строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) визначено в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. У випадку наявності простроченого кредиту - строком повернення кредиту в повному обємі є 211-й день з часу виникнення такої заборгованості.

А отже, в силу вимог ч.1 ст. 261 ЦК України, саме 211-й день з часу виникнення заборгованості є початком перебігу позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, згідно кредитного договору №б/н від 30 січня 2012 року, отримав картку №029993 термін дії якої до останнього дня 11/2015 року, що підтверджується довідкою (а.с.84). Тобто строк дії картки закінчився 31 листопада 2015 року.

Умовами кредитування із використанням картки Універсальна» із 55 днями пільгового періоду встановлено порядок погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного за звітним місяцем в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку заборгованості, з 01 квітня 2014 року 5% від заборгованості, але не менше 100грн. та не більше залишку заборгованості (а.с.7).

З розрахунку наданого Банком вбачається, що станом на 01 лютого 2014 року існувала прострочена заборгованість за кредитом, процентами та пенею, яка була повністю погашена ОСОБА_3 14 лютого 2014 року, що підтверджується як розрахунком заборгованості так, і випискою по рахунку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2014 року знов виникла прострочена заборгованість за кредитом та процентам, яка не була погашена відповідачем відповідно до умов договору.

А отже, відповідно, до пункту 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строком повернення кредиту в повному обсязі, у тому числі і нарахованих процентів, є 211-й день з часу виникнення заборгованості, а саме 28 жовтня 2014 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 08 вересня 2017 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що банк предявив вимоги до боржника з дотриманням строків позовної давності не порушивши вимог ст. 256 та ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що перебіг позовної давності у даних правовідносинах для банка починається з 14 березня 2014 року не ґрунтується на законі та суперечить умовам договору, зазначеним вище.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що після 14 лютого 2014 року ОСОБА_3 будь-які платежі з погашення кредиту не здійснювалися.

Так, як вбачається з виписки по рахунку 23 липня 2014 року та 06 серпня 2014 року здійснено часткове погашення кредиту на суму 325грн (100рубл.) та 660грн. (2000рубл.) відповідно шляхом переводу з карти через банкомат ПриватБанка Москва, вул. Автозаводська, 4.

Як вбачається з виписки по рахунку у такий самий спосіб ОСОБА_3 неодноразово здійснював погашення заборгованості по кредиту, зокрема перевід з карти через банкомат ПриватБанка Москва, вул. Автозаводська, 4 здійснювався відповідачем 14 лютого 2014 року, 22 січня 2014 року, 18 січня 2014 року, 12 вересня 2013 року та в інші дати, що не заперечувалося представником відповідача під час розгляду справи.

На підтвердження своїх доводів про те, що відповідач у спірний період часу перебував на території України, а тому не міг здійснювати платежі в Москві, будь-яких належних та допустимих доказів апелянт не надав.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_3 в цей час здійснював особисто погашення іншого кредиту в іншому банку не може свідчити про неможливість здійснення ним платежів по спірному кредиту. А та обставина, що погашення заборгованості за кредитом вчинені у спосіб погашення заборгованості обраний ОСОБА_3 раніше дає ґрунтовні підстави вважати, що часткове погашення кредиту 23 липня 2014 року та 06 серпня 2014 року здійснено ОСОБА_3

Розмір заборгованості, який підлягає стягненню визначений судом відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.

Суд з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 16 березня 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_1