Справа № 202/4097/17
Провадження №2/202/250/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом ,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з позовом про усунення від права на спадкування за законом. 14 грудня 2017 року на підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи відповідно до розпорядження № 305 керівника апарату Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом передано судді Слюсар Л.П.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла його мати - ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить ? частина квартири загальною площею 45 кв.м., у АДРЕСА_1. За життя мати позивача заповіту не складала. Окрім ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом в порядку спадкування за правом представництва є син померлого брата позивача, відповідач по справі, ОСОБА_3 Всупереч постійним проханням позивача, його матері, відповідач жодного разу не провідував та матеріально не підтримував ОСОБА_5, яка останні три роки перед смертю через похилий вік, тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Крім того, починаючи з літа 2013 року ОСОБА_3 фактично маніпулював ОСОБА_5, погрожував їй, шантажував, маючи на меті оформлення договору дарування спірної квартири на свою користь, та на прохання позивача припинити протиправні дії не реагував. Після смерті матері ОСОБА_1 повідомив відповідача про дату, причину смерті, дату та час похорон, однак останній так і не з'явився. Вважає, що відповідач ОСОБА_3, будучи повнолітнім та працездатним, мав не лише обов'язок утримувати спадкодавця, але і матеріальну можливість його виконувати, проте не зважаючи на це, свідомо ухилявся від надання допомоги ОСОБА_5 У зв'язку з цим просив суд усунути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП:НОМЕР_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, та стягнути судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали викладені в позовній заяві обставини та вимоги, та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_3 та його представник пояснили, що дійсно він не допомагав матеріально своїй бабусі ОСОБА_5, але це було пов'язано не з відсутністю доброї волі, совісті, порядності відповідача, а через відсутність самостійного заробітку. Так, коли померла ОСОБА_5, відповідачу виповнилося тільки 18 років. Весь той час він навчався в «Дніпропетровському коледжі транспортної інфраструктури». Крім того, ОСОБА_3 був позбавлений батьківського піклування і ріс зі статусом дитини-сироти. У зв'язку з викладеними обставинами він не тільки не міг надавати допомогу ОСОБА_5, але й сам потребував її. Також вважають безпідставними посилання позивача щодо погроз, шантажу з метою оформлення договору дарування спірної квартири на користь відповідача. Просили суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надали заяву, в якій просять розглядати справу без участі їх представника.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_5 вже тридцять років та знала ОСОБА_5 і позивача ОСОБА_1 з моменту заселення в даному будинку. Зазначила, що ОСОБА_5 телефонувала онуку ОСОБА_3, однак останній не приходив.

Свідок ОСОБА_7, пояснив, що знає позивача ОСОБА_1 приблизно вісімнадцяти років, останній працює у нього. Розповів, що позивач неодноразово телефонував ОСОБА_3, однак він не приходив, жодної допомоги не надавав та на похорони ОСОБА_5 не з'явився.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні розповіла, що працює з позивачем з 2000 року. Також була знайома з його матір'ю ОСОБА_5, яка у спільних розмовах розповідала, що у неї була квартира по пр. Миру у м. Дніпрі, яку вона розміняла на дві квартири - АДРЕСА_2, в якій померла проживала з сином ОСОБА_1, та квартиру, АДРЕСА_3, де проживав її старший син з сім'єю. Чула телефонні розмови ОСОБА_1 з племінником ОСОБА_3, однак спільної мови останні так і не знаходили. Останні три роки перед смертю ОСОБА_5 була прикута до ліжка. Весь цей час за нею доглядав тільки позивач.

Свідок ОСОБА_9, знайома позивача, поштарка, розповіла про те, що останній місяць перед смертю вона принесла пенсію ОСОБА_5, яка була лежачою. Вона дуже зраділа пенсії та розповіла, що має три онука - один зовсім маленький, інший на службі, а старший взагалі не підтримує з нею відносини, хоча має змогу.

Свідок ОСОБА_10, сусідка позивача, розповіла, що знала ОСОБА_5 з дитинства. Якось вона, гуляючи з онукою, почула розмову ОСОБА_5 з іншою жінкою, та скаржилася, що в них одні неприємності, телефонував онук та знову наговорив поганого.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, допитавши свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29 липня 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 45,0 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( а.с.9).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 29.12.1969 року міським РАЦС м. Павлоград, ОСОБА_1 являється рідним сином ОСОБА_11 (прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_5) (а.с.85,86).

Згідно зі Свідоцтвом про смерть, виданого 28 грудня 2016 року Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, актовий запис № 1559 ( а.с.7).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до спадкової справи № 306/2017, заведеної 15 травня 2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса звернувся ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Згідно спадкової справи свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося.

Згідно довідки № 1161 від 26.12.2016 року (а.с.8) причиною смерті ОСОБА_5 являється гострий інфаркт міокарда. Хвороба, що призвела до смерті - серцево-судинна недостатність, гострий трансмуральний інфаркт міокарда нижньої бокової стінки перегородки. Відповідно до довідки № 829 від 22.12.2016 року Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги м. Дніпропетровськ (а.с. 109) ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні з 19.12.2016 року з приводу ішемічного інсульту, стан хворої тяжкий.

Статтею 1224 ЦК передбачені випадки усунення від права на спадкування осіб, які відповідно до закону або заповіту мають право на спадкування після смерті спадкодавця.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Положеннями ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно роз'яснень в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується показаннями допитаних свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, що позивач ОСОБА_1 постійно проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_5, та доглядав за нею, а також той факт, що відповідач ОСОБА_3, будучи онуком ОСОБА_5, жодних стосунків з нею не підтримував та допомоги не надавав.

Однак, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження і факт необхідність надання такої допомоги ОСОБА_5, наявність можливості для цього та свідомого невиконання ОСОБА_3 встановленого законом обов'язку.

Також, враховуючи докази по справі, а саме: Диплом молодшого спеціаліста, виданий на ім'я ОСОБА_3, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2010 року, яким ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, позбавлено батьківських прав відносно її дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 14 від 28.01.2011 року про надання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, статусу дитини позбавленої батьківського піклування, довідку про первинний облік дитини № 4/103-03-15 від 18.01.2011 року, характеристику на студента групи 4ОТ1 Дніпропетровського коледжу транспортної інфраструктури ОСОБА_3, характеристику з місця реєстрації ОСОБА_3 та характеристику з місця роботи останнього (а.с.25-33), суд не вбачає підстав зробити висновок, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги своїй бабусі ОСОБА_5.

Крім того, представлені вище докази свідчать, що ОСОБА_3 взагалі й не міг забезпечувати ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на час хвороби своєї бабусі ОСОБА_5 був неповнолітнім, самостійного заробітку не мав та був позбавлений батьківського піклування і ріс зі статусом дитини позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідач умисно уникав від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та взагалі потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачем, суд також не приймає до уваги показання свідків, оскільки вони не стосувались обставин, які б підтверджували факт ухилення відповідача від надання допомоги, та беручи до уваги, що доводи позивача про наявність підстав для усунення відповідача від права на спадкування не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому суд не вбачає законних підстав в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на ОСОБА_1

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст.1224,1261,1266, 1278 ЦК України,ст.ст. 4,13,141,259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 07.03.2018 року.

Суддя Л.П. Слюсар