Справа № 761/5599/16-ц
Провадження № 2/761/395/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив визнати припиненим Договір поруки №R8-П1, укладений 22.03.2012 року між ним та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» в забезпечення виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_2 за Кредитним договором №R8-П1 від 22.03.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №R8-П1, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти з граничним терміном погашення до 22.03.2017 року.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором №R8-П1, 22.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №R8-П1, за умовами якого останнній, як поручитель, зобов'язався за виконання ОСОБА_2 її боргових зобов'язань перед банком за Кредитним договором.

Разом з тим, позивач вважає, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вказаний Договір поруки є припиненим, адже банк, звернувшись до суду з позовом до нього та ОСОБА_2 як до солідарних боржників, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.02.2012 року, пропустив шестимісячний строк від дня останнього платежу по основному зобов'язанню, який відбувся 01.02.2014 року, для пред'явлення наведених вимог до поручителя.

Ухвалою від 17.02.2016 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

28.03.2016 року на адресу суду надійшли заперечення ПАТ «ВТБ Банк» на позовну згідно змісту яких відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.04.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим було залишено без розгляду на підставі ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20.09.2017 року вищевказану ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 09.10.2017 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 18.05.2018 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника в судове засідання суд не сповістив.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, 22.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №R8-П1, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 250 000,00 грн. з оплатою про процентній ставці 25% річних та терміном погашення до 22.03.2017 року.

При цьому, для забезпечення виконання ОСОБА_2 вказаного Кредитного договору, 22.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №R8-П1, згідно умов якого позивач, як поручитель, зобов'язався перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов'язань перед кредитором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вказаний Договір поруки є припиненим, адже банк, звернувшись до суду з позовом до нього та ОСОБА_2 як до солідарних боржників, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2017 року, пропустив шестимісячний строк для звернення до них з таким позовом.

При цьому, початок перебігу шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, позивач пов'язує з днем останнього платежу позичальника по основному зобов'язанню, який відбувся 01.02.2014 року.

Так, відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Положеннями ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Між тим, згідно положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

В той же час, як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пленуму від 30.03.2012 року за №5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №7), при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, умовами оспорюваного Договору поруки, а саме п.12 визначено, що цей договір діє до повного зобов'язань за кредитним договором.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та виходячи з аналізу кредитного договору, банком було використано своє право на дострокове повернення позичальником заборгованості за кредитним договором шляхом направлення15.09.2014 року на адресу позичальника досудової вимоги про повернення в повному обсязі всієї суми заборгованості за кредитом. Також, 03.11.2014 року на адресу поручителя банком було направлено лист-вимогу про погашення заборгованості.

Тобто, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Крім того, судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 22.12.2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та позивача, як поручителя за договором поруки №R8-П1 від 22.03.2012 року, заборгованості за договором, який рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 14.04.2015 року було задоволено в повному обсязі.

В свою чергу, згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-2056цс15 та у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування усіма судами України, в разі, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги ту обставину, що протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання банком було реалізовано його право на пред'явлення позову до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненим Договору поруки від 26.06.2008 року у відповідності до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 24.05.2018 року.

Суддя: