Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 701/765/16-ц

провадження № 61-14947св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2016 року о 14 год. 20 хв. по вул. Суворова у смт. Буки Маньківського району Черкаської області ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ-2115, реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі звітом суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 від 22 лютого 2016 року № 03/02/-339, вартість матеріального збитку, завданого позивачу -

власнику автомобіля Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, становить 52 108 грн.

Приватним акціонерним товариством «АСК «ІНГО Україна» (далі - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»), в якій на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, частково виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 35 000 грн.

ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь майнову шкоду в сумі 17 108 грн, яка складається з невідшкодованої частини завданого матеріального збитку.

У запереченнях проти позову, поданих у серпні 2016 року, ОСОБА_5 зазначив, що до позовної заяви позивачем не додано доказів на підтвердження факту та суми взаєморозрахунків між ним та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (платіжного доручення, касового ордеру тощо), експертний висновок (заключення) вказаної страхової компанії щодо суми, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_4; не аргументовано необхідність проведення додаткової оцінки пошкодженого автомобіля та вартості його ремонту; не наведено причин суттєвої різниці оцінки завданих збитків, здійсненої страховою компанією та ФОП ОСОБА_6; не додано доказів того, що він фактично поніс витрати по ремонту авто у сумі, яка зазначена у звіті ФОП ОСОБА_6; звіт сам по собі не підтверджує факт понесених витрат.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у сумі 17 108 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2016 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 21 217,21 грн, визначеному відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування, висновок страхового комісара про визначення вартості заподіяної шкоди позивач не спростував, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для усунення розбіжностей між висновками страхової компанії та оцінювача щодо визначення розміру заподіяної шкоди автомобілю внаслідок ДТП позивач не заявляв, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач відмовився від проведення автотоварознавчої експертизи та від залучення співвідповідачем страхову компанію. Крім того, апеляційний суд не направив скаржнику ні повідомлення про призначення справи до розгляду, ні копій апеляційної скарги, чим позбавив позивача можливості подати заперечення на апеляційну скаргу, а також участі в апеляційному засіданні, рішення апеляційного суду позивач отримав поштою лише 04 січня 2017 року.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у березні 2017 року, відповідачем зазначається, що позивачем не надано доказів того, що суб'єкт оціночної діяльності ОСОБА_6 є атестованим судовим експертом, оскільки такі відомості у реєстрі атестованих судових експертів відсутні. Також вказує, що не заявляв клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи, оскільки обов'язок доведення правомірності своїх вимог покладається на позивача.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положеннями частини першої статті 1166 ЦК України за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судами встановлено, що 23 січня 2016 року о 14 год. 20 хв. по вул. Суворова в смт. Буки Маньківського району Черкаської області ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ-2115, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», з лімітом відповідальності: 50 000 грн.

23 січня 2016 року представник ПрАТ АСК «ІНГО Україна» оглянув автомобіль «Фіат Добло» та склав відповідний протокол, де зафіксував завдані пошкодження. Відповідно до складеного висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат Добло» склала 21 727,21 грн, із яких 500 грн становила франшиза.

23 березня 2016 року за платіжним дорученням № 2164 ПрАТ АСК «ІНГО Україна» перераховано на рахунок ОСОБА_4 21 217,21 грн.

Згідно зі звітом суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 від 22 лютого 2016 року № 03/02/-339, вартість матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля «Фіат Добло» становить 52 108,76 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути частину грошових коштів як різницю між визначеною звітом вартістю та фактично виплаченою йому страховиком сумою.

Апеляційним судом правильно встановлено, що позивачем не спростовано висновок ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» щодо розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП, не обґрунтовано необхідність проведення повторного визначення вартості завданого збитку та не заявлено клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не отримував примірник апеляційної скарги та не був повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості надати заперечення на апеляційну скаргу, на думку колегії суддів, вказують на порушення апеляційним судом норм процесуального права, однак таке порушення права не призвело до неправильного вирішення справи по суті, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наявний в матеріалах справи лист представника позивача - адвоката ОСОБА_7 від 27 грудня 2016 року вих. № 169 про перенесення слухання цієї справи, з якого вбачається, що позивачу та його представнику було відомо про розгляд справи у суді апеляційної інстанції (а. с. 115-116).

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов'язки сторін щодо доказування.

Судами встановлено і сторонами не заперечувалося, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_5 було застраховано у ПрАТ АСК «ІНГО Україна», страховиком у порядку, визначеному чинним законодавством України та договором страхування, здійснено необхідні дії щодо визначення розміру шкоди, завданої ДТП, та виплаті страхового відшкодування.

Таким чином обов'язок доведення наявності завданої шкоди у розмірі більшому, ніж встановлено звітом страхової компанії, та, як наслідок, - обов'язку по відшкодуванню його завдавачем шкоди, покладається на позивача, який звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін на підставі частини третьої статті 401 ЦПК України, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник