Провадження № 2/760/5591/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, -

В С Т А Н О В И В :

14.06.2018 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, в якому просить позбавити останню батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення сином повноліття.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з він та ОСОБА_5, яка після укладення 13.06.2018 змінила прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_4, з січня 2002 року перебували у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу.

Від вказаних відносин вони мають спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після припинення фактичних шлюбних відносин з ним у серпні 2002 року ОСОБА_4 з сином В'ячеславом переїхала проживати до своєї бабусі.

Неповнолітній син сторін має психіатричне захворювання, яке, як наслідок, має затримку розвитку, та з 2010 року перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері.

Під час проживання ОСОБА_6 з матір'ю до 2009 року вона неналежно виконувала свої батьківські обов'язки по відношенню до сина, зловживала алкоголем, не приділяла жодної уваги та зусиль ля лікування сина, внаслідок чого не виконувала батьківські обов'язки.

У зв'язку з цим, він у 2009 році забрав сина проживати у свою сім'ю, де і пориває до цього часу. Навчається у 8 класі спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ст. № 7 м. Києва.

Зазначає, що останній раз відповідач бачилась з сином майже два з половиною роки тому, оскільки він - позивач наполіг на цьому. Власної ініціативи зустрітись з сином відповідач не виявляла протягом майже дев'яти років.

Після зустрічі відповідача з сином, він помітив, що син став більш пригніченим, не отримуючи до себе заінтересованості матері.

Фактично вихованням сина займаються він та його теперішня дружина ОСОБА_7.

Також, посилається на те, що він працює, має достатній дохід, забезпечений житлом, в якому для сина створені всі належні умови.

З наведених підстав просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до їх спільного сина.

Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у зазначеному ним розмірі, т.я. позбавлення батьківських прав не звільняє особу від утримання дитини, а відповідач самостійної участі матеріальному забезпеченні сина не приймає.

В підготовче судове засідання учасники справи не з'явились.

Від позивача та представника третьої особи надійшли заява, в якій вони просять розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач, відповідно до її нотаріально посвідченої заяви від 09.08.2018, зазначає, що просить розглядати справу у її відсутності, проти позбавлення її батьківських прав щодо ОСОБА_6 не заперечує.

З огляду на належне повідомлення учасників справи, враховуючи їхні письмові заяви, суд керуючись ст. 223 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін.

29.08.2018 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (колишнє прізвище ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09.02.2002, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

На даний час неповнолітній син сторін зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №30144226 від 14.05.20018, та, як посилається позивач, з 2009 року проживає разом з ним та його теперішньою дружиною.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач самоусунулася від участі у вихованні дитини, покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідач не піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку його природних здібностей, не поважає гідність дитини, не готує сина до самостійного життя та праці.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків підтверджується наданими суду та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами у їх сукупності.

Так, відповідно до характеристики, наданої Спеціалізованою школою-інтернатом І-ІІ ст. № 7 м. Києва, де ОСОБА_6 навчається, матір у вихованні дитини участі не приймає, не відвідує батьківські збори, навчанням та успіхами сина не цікавиться. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_3. Дитина та позивач характеризуються педагогами позитивно.

Відповідно до психологічної характеристики учня 9-А класу Спеціалізованої школи-інтернату І-ІІ ст. № 7 м. Києва Дементєєва В.Ю. встановлено, що дитина виявляє емоційну прихильність до батька, в спілкуванні про матір інтересу не проявляє.

Відповідно до довідки, наданої 13.06.2018 Київським міським психоневрологічним диспансером № 4, ОСОБА_6 перебуває на «Д» обліку з грудня 2010 року. Являється інвалідом дитинства до вісімнадцяти років. Дитиною займається батько.

Як видно з висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав, від 21.08.2018 №108-13161, на час розгляду питання встановлено, що ОСОБА_6 проживає разом з батьком, його дружиною та братом в квартирі, де створені умови для проживання, розвитку та навчання дитини.

Під час бесіди зі співробітниками служби ОСОБА_6 повідомив, що матір давно не бачив та не спілкувався з нею, матір йому не телефонує.

При цьому, ОСОБА_4 надала нотаріальну згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина.

Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_6.

Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви від 09.08.2018 ОСОБА_4 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_3 працює, матеріально та житлом забезпечений, позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою з місця роботи.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у вихованні та навчанні дитини не приймає, її фізичним та духовним розвитком не займається та не цікавиться, матеріально не забезпечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані, виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в частині 2 пункту 16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 03.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як встановлено судом, відповідач своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати дитину не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, при чому робить це свідомо, без поважних причин, оскільки позивач не чинив перешкод для виконання нею своїх обов'язків та спілкування з дитиною.

В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачам.

Виходячи з наведеного вище, а також, враховуючи нотаріально посвідчену заяву відповідача про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її сина, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як визначено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявні у матеріалах справи докази і встановлені відповідно до них обставин, приходить до висновку про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2018 до досягнення сином повноліття.

В силу положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 704,80 грн..

Також, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704, 80 грн. за задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 164, 181, 182, 184, 191, 200 СК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 141, 206, 259, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 /02105, АДРЕСА_1, РНОКПК НОМЕР_2/ батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_4 /02105, АДРЕСА_1, РНОКПК НОМЕР_2/ на користь ОСОБА_3 /03126, АДРЕСА_2, РНОКПК НОМЕР_3/ судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 /02105, АДРЕСА_1, РНОКПК НОМЕР_2/ на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 29.08.2018.

Суддя В.В. Лазаренко