АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/ 2742/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Декаленко В.С.
Справа № 758/6175/16-ц Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про стягнення трьох процентів річних та суми позики на рівні облікової ставки НБУ

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 р. задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та суми позики на рівні облікової ставки НБУ.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних у розмірі 40 077,82 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 201 845,85 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 419,23 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 27.06.2012 р. між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики в розмірі 100000 (сто тис.) дол.США, на виконання умов якого відповідачкою було надано позивачу розписку з зазначенням умов про час, спосіб та місце виконання зобов'язань відповідачки перед позивачем за договором позики.

Факт отримання відповідачкою від позивача вищезазначених коштів в борг, підтверджується наданою суду копією та оригіналом наданим для огляду відповідної розписки від 27.06.2012 р.

Відповідачка вчасно не виконала покладені на неї зобов'язання, а тому, позивач вимушений був звернутися до Подільського районного суду міста Києва з позовом про стягнення боргу.

28.03.2016 р. Подільським районним судом міста Києва у справі № 758/4812/13-ц було ухвалено рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача боргу в сумі 2 607 033,20 грн., три проценти річних в сумі 254 132,17 грн., проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 1 207 734,91 грн.

Вказане рішення є чинним на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції було встановлено, що на день розгляду даної справи судом, відповідачка не повернула борг, стягнутий вищезазначеним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28.03.2016 р. в справі № 758/4812/13-ц., і ця обставина відповідачкою не спростована.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, відповідачка згідно розписки від 27.06.2012 р. зобов'язувалася повернути позивачу суму грошових коштів (позику) в кінцевий термін до 18.11.2012 р.

Судом встановлено, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного законодавства України та умов розписки, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення суми позики у визначений в розписці строк, не виконала. Так само не зробила цього і після ухваленням судом рішення у справі № 758/4812/13-ц.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванйям встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи вищевикладене, встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту порушення відповідачкою його прав як позикодавця, у зв'язку з чим суд вірно вважає, що наявні правові підстави для їх захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача трьох відсотків річних та процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 28.03.2016 р. по 03.10.2016 р., що узгоджується із ст. 16 ЦК України та ст.ст. 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України.

Розмір сум, які підлягають до стягнення судом визначено вірно.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 22.05.2018 р.

Головуючий :

Судді :