Провадження № 22-ц/783/7293/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 листопада 2017 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Старий Львів», ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

03.11.2014 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Старий Львів», ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про зобов'язання до вчинення дій. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради та на обслуговуванні у ЛКП «Старий Львів». Відповідач є власником квартири №5 зазначеного будинку, у якій нею самовільно без відповідних дозвільних документів проведено заміну трьох дерев'яних вікон на металопластикові. Добровільно замінити самовільно встановлені вікна відповідач відмовилася, тому 29.07.2014 року управлінням охорони історичного середовища ЛМР щодо неї складено протокол про адміністративне правопорушення, а 11.09.2014 року постановою адміністративної комісії ГРА ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП. Будинок АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури, відповідно до Постанови РМ УРСР № 970 від 24.08.1963 року йому присвоєно охоронний №331. Відтак існує заборона зносити, змінювати, переміщувати пам'ятки, їх частини та пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно. Просила зобов'язати ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно встановлені три металопластикові віконні заповнення у квартирі АДРЕСА_1 до автентичного вигляду.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи Львівського комунального підприємства «Старий Львів», ОСОБА_3, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про зобов'язання до вчинення дій відмовлено.

Рішення суду оскаржила Галицька районна адміністрація Львівської міської ради.

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що судом не враховано, що відповідач самовільно, без отримання дозвільних документів в АДРЕСА_1 провела заміну трьох дерев»яних вікон на металопластикові, у зв»язку з чим 11 вересня 2014 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації ЛМР винесено постанову № 120 та ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. Зазначена постанова ОСОБА_2 не оскаржувалась. Крім того, судом не враховано, що будинок АДРЕСА_1 є пам»яткою архітектури, охоронний № 331, а тому самовільна заміна відповідачем дерев»яних вікон на металопластикові суперечить Постанові РМ УРСР № 970 від 24.08.1963 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні колегії суддів представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради скаргу підтримала. Просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч.2 ст.24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закону), використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Частиною 1 статті 22 Закону передбачено, що пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати

(переносити) на інші місця.

Юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону (ч.3 ст.47 Закону).

Як передбачено п.5.9 Положення про управління охорони історичного середовища Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1223 від 27.10.2006 року, до повноважень Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради належить надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам'ятках та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах міста, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитись на стані об'єктів культурної спадщини.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності Львівської міської ради та знаходиться на обслуговуванні у ЛКП «Старий Львів».

Будинок є пам'яткою архітектури (охоронний номер 331, згідно Постанови РМ УРСР №970 від 24.08.1963 року).

Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири № АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу ВВО №294296, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. (а.с.21), та проживає в квартирі, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописки ЛКП «Старий Львів» №2864 від 17.09.2014 року (а.с.4).

29 липня 2014 року ЛКП «Старий Львів» складено акт-попередження про самовільну заміну відповідачем у квартирі №5 на вул.Руській,8 у м.Львові трьох дерев'яних віконних заповнень на металопластикові (а.с.7).

29 липня 2017 року Управлінням охорони історичного середовище Львівської міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення ЛВ№ 000376 (а.с.8), яким встановлено, що ОСОБА_2 у 2004 році у квартирі №5 будинку №8 на вул.Руській в м.Львові, який є пам'яткою культурної спадщини замінила три дерев'яні віконні заповнення на металопластикові без відповідного дозволу органу охорони культурної спадщини.

Постановою адміністративної комісії ГРА ЛМР №120 від 11.09.2014 року (а.с.9) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, та закрито провадження у справі за сплавом строку накладення адміністративного стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, районний суд виходив з того, щопозивачем не надано суду доказів того, що саме відповідачка ОСОБА_2 здійснила самовільну заміну трьох дерев'яних вікон на металопластикові, при складанні ЛКП «Старий-Львів» акту-попередження не було з'ясовано усіх обставин заміни вікон, не взято до уваги пояснення ОСОБА_2, не перевірено факту заміни вікон попереднім власником квартири ОСОБА_5, а також, незважаючи на те, що заміна дерев'яних вікон на металопластикові відбулася у 2004 році, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, до повноважень якої належить забезпечення захисту об'єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження, звернулася до суду лише у 2014 році, тобто через десять років з моменту події, що значно ускладнює встановлення фактичних обставин справи.

Однак, з таким висновком районного суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири ВВО №294296 від 19.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. (а.с.21) та постійно проживає у квартирі. Доказів того, що заміну вікон з дерев»яних на металопластикові здійснено попереднім власником квартири ОСОБА_5, матеріали справи не містить та судом не здобуто. Постанову адміністративної комісії ГРА ЛМР №120 від 11.09.2014 року (а.с.9), якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, така не оскаржувала, заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (ст.267 ЦК України) суду не подавала.

Враховуючи, що Закон України "Про охорону культурної спадщини" та інші нормативно-правові акти про охорону культурної спадщини на території м. Львова, які регулюють порядок забезпечення захисту об'єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження підлягають обов»язковому виконанню особами, які володіють цими пам»ятками, колегія суддів приходить до висновку, що власника квартири ОСОБА_2 слід зобов»язати за власний кошт привести вікна квартири до автентичного стану.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 листопада 2017 року скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_2 за власні кошти привести самовільно встановлені три металопластикові віконні заповнення у квартирі АДРЕСА_1 до автентичного вигляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.