Справа № 628/294/18 Провадження №2/628/393/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 р. Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Литвинова А.В.

при секретарі Борщовій О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Куп`янську справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

29.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Сігма Автолізинг" про визнання недійсним договору фінансового лізингу №02400 від 15.12.2017 року, укладеного між сторонами; стягнення з відповідача на її користь грошових коштів, сплачених як комісію за організацію договору в розмірі 50 000 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 16 січня 2018 року він уклав договір фінансового лізингу № 02400 з ТОВ "Сігма Автолізинг" про продаж в лізинг автомобіля «Lada Largus»2015, вартістю 129 000 грн., сплативши при цьому авансовий внесок у розмірі 50 000 грн.

Ознайомившись з підписаним договором більш детально ОСОБА_1 з'ясував, що договір має інші умови, які мають істотні значення, а саме: замість раніше обумовленого автомобіля «Lada Largus»2015 за 129 000 грн., в договорі вказано автомобіль «Lada Largus», Cross, 1600,5МТ ,2 WD», вартістю 389 000 грн, а платіж в розмірі 50 000 грн, сплачений ним як аванс, виявився комісією за організацію договору, яка поверненню не підлягає.

Тому, він вважає цей правочин недійсним, оскільки відповідач порушив його права як споживача, застосувавши нечесну підприємницьку діяльність. З дня укладення договору фінансового лізингу та сплати авансу, і до теперішнього часу жоден автомобіль позивачу не передано.

ОСОБА_1 стало зрозуміло, що його введено в оману, а дійсною метою укладення договору будо не надання у власність автомобіля, а отримання передплати та розірвання договору без неповернення авансу та ненадання автомобіля.

ОСОБА_1 вважає, що укладений договір суперечить положенням законів, а саме: Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про захист прав споживачів", вимогам Цивільного кодексу України, так як не посвідчений нотаріально, умови Договору є несправедливими та порушують принцип добросовісності, а тому має бути визнаний недійсним, а кошти сплачені в рахунок авансу, повернуті йому. Просив позов задовольнити.

Позивач в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просив розглядати справу у його відсутності.

Представник відповідача - директор ТОВ "Сігма Автолізинг" ОСОБА_2, у судове засідання не з'явився, але надіслав 27.02.2018 року відзив на позовну заяву, в якому просив позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що договір фінансового лізингу № 02400 від 16.01.2018 року, укладений між ТОВ "Сігма Автолізинг" та ОСОБА_1, вчинений у письмовій формі, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Комісія за організацію в сумі 39 990,00 грн, що сплачена позивачем відповідно до умов договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, та 10 010,00 грн, які зараховані як частина авансового платежу. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснила оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору. Крім того, у квитанції про сплату 50 000 грн зазначено призначення платежу комісія з організації договору фінансового лізингу № 02400 від 16.01.2018 року. Також позивачем було підписано заяву про те, що він уважно прочитав, та зрозуміла всі умови договору.

27.06.2017 року прийнято розпорядження Нацкомфінпослуг №2943 про видачу ліцензії ТОВ «Сігма Автолізинг» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Крім того, їхня діяльність здійснюється на підставі Довідки про взяття на облік юридичної особи серія ФЛ №595, виданої Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 06.06.2017 року. Також відповідач вважає, що твердження позивача про несправедливі та недобросовісні умови правочину, є суто суб'єктивним висновком, не відповідають дійсності і не обґрунтовані належним чином. Враховуючи те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, просить позовну заяву ОСОБА_1 до них про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 16.01.2018 року № 02400 та стягнення коштів залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Сігма Автолізинг" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, задовольнити частково із наступних підстав.

Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини.

16.01.2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" укладено договір № 02400 фінансового лізингу, згідно з яким предметом Договору є транспортний засіб «Lada Largus»2015, вартістю 39 990,00 грн , що визначено у п. 8.2 вищевказаного договору (а.с. 10).

Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати

Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Згідно з п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Пунктом 9.1 договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.

Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами на кожному аркуші договору.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено комісію за організацію по договору фінансового лізингу № 002400 від 16.01.2018 року у сумі 50 000 грн, що підтверджується квитанцією від 16.01.2018 року (а.с. 16).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 ст. 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

В силу ст. ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб «Lada Largus»2015 , а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст. 799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Суд погоджується з доводами позивача про те, що при укладанні договору сторонами остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком № 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається, а також з тим, що додатки до договору фінансового лізингу ним не були отримані.

Крім того, як встановлено судом із змісту спірного договору № 02400 фінансового лізингу від 16 січня 2018 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу відповідно до п. 4.3 договору здійснює відповідач, то в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, даний договір суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

За змістом частин 1, 2 ст.16 цього Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що є несправедливими умови договору фінансового лізингу про нарахування штрафних санкцій за дострокову сплату лізингових платежів, а також є несправедливими умови договору фінансового лізингу, які передбачають жорстку відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов укладеного договору та відсутність відповідальності лізингодавця за невиконання останнім умов договору, оскільки такі умови договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін.

Також, суд погоджується з доводами позивача про несправедливість умов договору в частині того, що у випадку розірвання договору комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається і що відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору, оскільки по-перше, дана умова порушує принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. ст. 509 ЦК України, тому що комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 02400 від 16 січня 2018 року у сумі 50 0000 грн є неспівмірними з затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. По-друге, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договором № 01463 від 15 грудня 2017 року не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від ТОВ «Сігма Автолізинг», як виконавця, у зв'язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на позивача. По-третє, даний пункт договору завдає шкоди споживачеві, оскільки сплачені ним 50 000 грн після розірвання договору залишаються у лізингової компанії.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Суд, аналізуючи зміст спірного договору № 02400 фінансового лізингу від 16 січня 2018 року, укладеного між ТОВ «Сігма Автолізинг» та ОСОБА_1, дає підстави прийти до висновку, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача, як споживача за порушення умов договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, не надані права лізингоодержувача, як споживача, вимагати дострокового розірвання договору, передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, вказаний договір не є нотаріально посвідченим, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Таким чином, умови договору № 02400 фінансового лізингу від 16 січня 2018 року є такими, що суперечать нормам ЦК, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та застосувати правові наслідки недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України.

Щодо витрат 10 000грн. моральної шкоди такі задоволенню не підлягають, оскільки, такі понесені позивачем не надано доказів того, що такі є наслідком дій відповідача, які мали місце 16.01.2018 року, суд вважає, що у позові в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі 10 000 грн., слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1600,00 грн необхідно стягнути з відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 16, 22, 23, 203, 204, 215, 280, 611, 628, 799, 806 Цивільного кодексу України, положеннями Законів України "Про фінансовий лізинг" та статтями 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №02400 від 16 січня 2018 року укладений між до Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» () та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» () на користь ОСОБА_1 сплачені за договором фінансового лізингу №02400 від 16 січня 2018 року грошові кошти в сумі 50000 грн. 00 коп., комісію за здійснення банківського переказу в сумі 500 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Сігма Автолізинг» () на користь ОСОБА_1 моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» () на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі 30 ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення виготовлений 05.03.2018 року.

Головуючий : А.В. Литвинов