Справа № 344/5832/17
Провадження № 22-ц/779/21/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: Ясеновенко Л.В., Бойчука І.В.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виділ частки земельної ділянки в натурі, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2017 року,

в с т а н о в и в:

05.05.2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з наведеним позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2015 року вона є власником 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.03.2017 року за нею визнано право власності ще на 16/100 (16,27%) часток даного домоволодіння. Таким чином, в загальному їй належить 2/3 частки зазначеного домоволодіння. Власником решти 1/3 частки є відповідач ОСОБА_4 В лютому 2009 року Івано-Франківською міською радою ОСОБА_4 (відповідачу) та ОСОБА_5 (її матері, після смерті якої вона успадкувала майно) була виділена земельна ділянка площею 0,0737 га по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку від 20.02.2009 року вказана земельна ділянка передана їм у спільну сумісну власність. Вважає, що оскільки до неї перейшло право власності на 2/3 частки домоволодіння по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську, то, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 415 ЦК України, до неї перейшло і право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0737 га, що становить 0,0488 га. Частка відповідача ОСОБА_4 становить 0,0249 га, що дорівнює 1/3 частці домоволодіння. Однак, оскільки земельна ділянка не виділена в натурі, а перебуває у спільній сумісній власності, то вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю часткою земельної ділянки. У звязку з наведеним просила виділити їй в натурі на місцевості належні їй 2/3 (66,27%) частки земельної ділянки, що складає площу 0,0488 га, із земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності із відповідачем ОСОБА_4, а відповідачу ОСОБА_4 передати 1/3 (33,67%) частку земельної ділянки, що складає площу 0,0249 га, із земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2. Виділено ОСОБА_2 в натурі на місцевості 2/3 (66,27%) частки земельної ділянки, що складає площу 0,0488 га, із земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності із ОСОБА_4, розташованої за адресою: вул. Ясінських, 41-а у м. Івано-Франківську. ОСОБА_4 передано 1/3 (33,67%) частку земельної ділянки, що складає площу 0,0249 га, із земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності із ОСОБА_2. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що внаслідок спадкування спадкового майна померлого батька ОСОБА_6, він є власником 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську. Також 1/2 частку вказаного домоволодіння успадкувала його мачуха - ОСОБА_5 (матір позивача). Після смерті батька він зайнявся приватизацією земельної ділянки площею 0,0737 га, що знаходиться за адресою домоволодіння. 20.02.2009 року йому видано державний акт про право власності на земельну ділянку, відповідно до якого вказана земельна ділянка передана у спільну сумісну власність йому та матері позивача ОСОБА_5 У звязку з тим, що вони не дійшли згоди щодо реального поділу спадкового майна, він звернувся в суд і ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.01.2013 року визнано укладену між ними мирову угоду, за умовами якої за ним визнано право власності на 33,73% домоволодіння, а за ОСОБА_5 - на 66,27%. Земельна ділянка поділена між ними порівну, а саме, за ним визнано право власності на земельну ділянку площею 368,5 кв.м.

Розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23.01.2013 року про визнання мирової угоди і, таким чином, не врахував, що по даному спору про поділ земельної ділянки вже є судове рішення, яке набрало законної сили. Дані про те, що він є власником земельної ділянки по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську, внесені в реєстр Держгеокадастру. Натомість позивач не представила документів, що підтверджують її право власності чи право користування спірною земельною ділянкою та фактично не обґрунтувала своє право на виділення їй земельної ділянки. Тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 є безпідставним.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні апеляційного суду 17.10.2017 року апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів. Просив апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання 06.03.2018 року апелянт не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив., що в силу ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи в його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважали законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2015 року (а. с. 10, 11) належить 1/2 частка даного домоволодіння. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.03.2017 року (справа №344/9576/16-ц) за нею визнано право власності ще на 16/100 часток (16,27 %) вказаного домоволодіння (а. с. 13). Тобто позивачу належить 2/3 частки (66,27%) спірного домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_4 є власником 1/3 частки (33,73%) спірного домоволодіння. Право власності на вказану частку визнано за відповідачем ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.01.2013 року, якою затверджено мирову угоду, укладену між ним та ОСОБА_5 (матірю позивача) (а. с. 54).

Також встановлено, що для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську була виділена земельна ділянка площею 0,0737 га. Вказана земельна ділянка передана Івано-Франківською міською радою відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (матері позивача) у спільну сумісну власність, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №627302 від 20.02.2009 року (а. с. 14).

Домоволодіння поділене між співвласниками в натурі, земельна ділянка в натурі не поділена.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що з переходом до позивача права власності на 2/3 частки (66,27%) домоволодіння по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську, до неї перейшло і право володіння та користування земельною ділянкою за вказаною адресою, на тих же умовах і в тому обсязі, що і попередньому власнику житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0737 га, що становить 0,0488 га. При цьому частка відповідача ОСОБА_4 становить 0,0249 га, що дорівнює 1/3 частці (33,73%) в майні домоволодіння. Оскільки земельна ділянка, яка перебуває у спільній сумісній власності, між співвласниками не поділена в натурі, то позивач позбавлена можливості розпоряджатися своєю часткою земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого висновку суд дійшов без дотримання вимог ст. 213 ЦПК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи та ст. 214 ЦПК України в тій же редакції, щодо встановлення фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та доказів на їх підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (мати позивача) в 2004 році набули у власність по 1/2 частці домоволодіння №41-а по вул. Ясінських в м. Івано-Франківську в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6. В 2009 році вони приватизували спірну земельну ділянку площею 0,0737 га на праві спільної сумісної власності (а. с. 14).

У зв'язку з виниклим між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спором щодо реального поділу домоволодіння, такий спір вирішено Івано-Франківським міським судом 23.01.2013 року. Ухвалою цього суду справу закрито у зв'язку з визнанням мирової угоди.

Згідно укладеної між ними мирової угоди, за ОСОБА_4 визнано право власності на частину домоволодіння, відповідно до визначеного експертом варіанту поділу в натурі, яке становить 35% домоволодіння, а за ОСОБА_5 - на частину домоволодіння, яке становить 65%.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2015 року (а. с. 11) за ОСОБА_2 в порядку спадкування зареєстровано право спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки в домоволодінні по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2017 року (а. с. 13) за ОСОБА_2 на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 09.03.2017 року зареєстровано право спільної часткової власності в розмірі 16/100 частки в цьому ж домоволодінні.

Отже, всього за ОСОБА_2 зареєстровано 66/100 (66%) часток домоволодіння №41-а по вул. Ясінських в м. Івано-Франківську.

В натурі вона успадкувала ту частину домоволодіння, яка була визнана на праві власності за її мамою ОСОБА_5 відповідно до мирової угоди, визнаної ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2013 року.

Цією ж ухвалою суду сторонам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,0737 га по 368,5 кв.м кожному. Тобто спірна земельна ділянка з спільної сумісної власності перейшла в спільну часткову власність.

Всупереч положень ст. 213 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення спору, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, у звязку з чим наведене залишилось поза увагою суду, і як наслідок суд дійшов помилкового висновку, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності сторін. Відповідно до спірних правовідносин судом неправильно застосовано положення ч. 1 ст. 120 ЗК України, за приписами якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Суд помилково зіслався на положення ч. 1 ст. 120 ЗК України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, та на положення ч. 2 ст. 377 ЦК України, якою встановлено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Спірні правовідносини врегульовані приписами ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377 та ч. 3 ст. 415 ЦК України, за змістом яких, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, останній належала 1/2 частка земельної ділянки по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську, то неправильним є висновок суду, що у зв'язку з переходом до позивачки права власності на 2/3 частки (66,27%) домоволодіння по вул. Ясінських, 41-а, до неї перейшло і право володіння, користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що і в попереднього власника житлового будинку та господарських споруд, тобто на 2/3 (66,27%) частки земельної ділянки з площі 0,0737 га, що становить 0,0488 га, а частка земельної ділянки ОСОБА_4 становить 0,0249 га, що дорівнює 1/3 (33,73%) в майні домоволодіння.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2, як спадкоємець спадкового майна ОСОБА_5 має право на 1/2 частку земельної ділянки по вул. Ясінських, 41-а в м. Івано-Франківську.

Згідно позовної заяви позивач просила виділити їй в натурі 2/3 частки земельної ділянки відповідно до її частки в домоволодінні. Натомість суд не вирішив по суті спір щодо виділу частки земельної ділянки в натурі, а перерозподілив частки сторін в спірній земельній ділянці в співвідношенні 2/3 частки до 1/3.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції встановлені неповно, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, в редакції чинній на час вирішення спору, та ст. 263 ЦПК України чинної редакції щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для їх скасування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково. По суті встановленого та відповідно до висновку №25 судової земельно-технічної експертизи, складеного 18.01.2018 року судовим експертом СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 17.10.2018 року, поділ земельної ділянки по вул. Ясінських, 41-а слід провести в співвідношенні 1/2 частка до 1/2 згідно проекту розподілу земельної ділянки, що міститься в додатку до висновку експерта (аркуш справи 191, аркуш висновку 16), виділивши ОСОБА_2 земельні ділянки №1 та №2 загальною площею 0,0318 га (№1 = 0,0242 га + №2 = 0,0076 га), які у висновку експертизи позначені жовтим кольором. ОСОБА_4 виділити земельні ділянки №3 та №4 загальною площею 0,0318 га (№3 = 0,0100 га + №4= 0,0218 га), які у висновку експертизи позначені зеленим кольором. Земельну ділянку площею 0,0101, позначену заштрихованим світло-жовтим кольором у висновку експертизи залишити у спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4

В даному варіанті поділу земельної ділянки для ОСОБА_2 вхід на земельну ділянку №1 площею 0,0242 га є можливим через хвіртку, яка знаходиться у її власності і на земельну ділянку №2 площею 0,0076 га через земельну ділянку спільного користування. Для ОСОБА_4 вхід на земельну ділянку №3 площею 0,0100 га є можливим через хвіртку поруч з в'їзними воротами і прохід на земельну ділянку №4 площею 0,0218 га через земельну ділянку спільного користування площею 0,0101 га.

На підставі наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377 та ч. 3 ст. 415 ЦК України, керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п ос т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виділ частки земельної ділянки в натурі задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_2 із земельної ділянки площею 0,0737 га, яка закріплена за будинком №41-а по вул. Ясінських в м. Івано-Франківську, кадастровий номер :03:006:0127, земельну ділянку загальною площею 0,0318 га, яка у проекті розподілу земельної ділянки, що є додатком до висновку судової земельно-технічної експертизи №25 від 18 січня 2018 року (аркуш висновку 16) зазначена жовтим кольором як ділянка №1 площею 0,0242 га, на якій розташована частина житлового будинку та частина господарських споруд ОСОБА_2, та ділянку №2 площею 0,0076 га, на якій розташована частина господарських споруд ОСОБА_2

Виділити у власність ОСОБА_4 із земельної ділянки площею 0,0737 га, яка закріплена за будинком №41-а по вул. Ясінських в м. Івано-Франківську, кадастровий номер :03:006:0127, земельну ділянку загальною площею 0,0318 га, яка у проекті розподілу земельної ділянки, що є додатком до висновку судової земельно-технічної експертизи №25 від 18 січня 2018 року (аркуш висновку 16) зазначена зеленим кольором як ділянка №3 площею 0,0100 га, на якій розташована частина житлового будинку ОСОБА_4, та ділянку №4 площею 0,0218 га.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із земельної ділянки площею 0,0737 га, яка закріплена за будинком №41-а по вул. Ясінських в м. Івано-Франківську, кадастровий номер :03:006:0127, земельну ділянку площею 0,0101 га, яка в проекті розподілу земельної ділянки позначена світло-жовтим заштрихованим кольором.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, жительки м. Івано-Франківська, вул. Ясінських, 41-а, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 320 грн. витрат по оплаті судового збору та 2885 грн. витрат по оплаті експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2, жительки м. Івано-Франківська, вул. Ясінських, 41-а, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 352грн. витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 07.03.2018 року