ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 644/4989/18

провадження № 22-ц/818/1388/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Харківська міська рада,

третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку розподілу спільного майна подружжя та в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року (в складі судді Саркісян О.А.),

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку розподілу спільного майна подружжя та в порядку спадкування за законом, в якому ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1, а саме на ? частину в порядку сумісного майна подружжя та на ? - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. А позивачка ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на ? частину цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_3.

Позов мотивований тим, що 18.03.2003 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Харківський тракторний завод» був укладений договір найму жилого приміщення № 231, відповідно до якого підприємство передало йому у користування квартиру АДРЕСА_1 з зобов'язанням сплатити наймачем грошових коштів в сумі 20315 грн. Після сплати грошових коштів в повному обсязі підприємство не уклало з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу вказаної квартири відповідно до п.2.1.2 цього договору, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_1 з 14.09.1974 року знаходилася у шлюбі з померлим, а ОСОБА_2 є їх донькою. Вони всі втрьох проживали разом в спірній квартирі на момент смерті ОСОБА_3 і є його спадкоємцями.

Позивачі вважали, що вказаний договір між ОСОБА_3 та ВАТ «ХТЗ» за своєю правовою природою є договором оренди житла з викупом і виконавши всі умови цього договору зі свого боку ОСОБА_3 набув право власності на спірну квартиру. А оскільки кошти за даним договором були спільними коштами подружжя, то ОСОБА_1 має право на ? частину цього житла в порядку спільного сумісного майна подружжя, а належну ОСОБА_3 ? частину цієї квартири вони вдвох успадкували після його смерті, так як постійно проживали з померлим на час смерті, однак не можуть оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, так як права власності на квартиру не зареєстровано.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не подав.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не подав.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, про поважні причини своєї неявки до суду не повідомили.

Представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги в судовому засіданні підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просять вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції повинен був керуватись в першу чергу нормами ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2005 року, а не Законом України «Про запобігання спливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», як вказано в рішенні суду на сторінці 3 абзац 6-й, відповідно до яких застосування чинного ЦК до цивільно-правових відносин застосовується відповідно до статті 4, 5 ЦК України

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності доказів, що померлому ОСОБА_3 на момент смерті належало право власності на квартиру або частину квартири АДРЕСА_1, то відповідно вказана квартира, як така що належить державі Україна не може бути успадкована позивачами.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 18.03.2003 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Харківський тракторний завод" був укладений договір найму житлової площі № 213, згідно з умовами якого п. 2.1.1. підприємство зобов'язується по закінченню будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 строком на 15 років з моменту укладення договору, а по закінченню цього строку, а також виконання наймачем обов'язків, прийнятих на себе цим договором, передати квартиру в приватну власність шляхом оформлення договору купівлі-продажу.

Наймач в свою чергу зобов'язався з моменту укладення договору відпрацювати на заводі 8 років, а також виплатити за квартири вартість в сумі 20315 грн., в тому числі в місячний термін з моменту кладення договору - 1015 грн., а залишок в сумі 19300 грн. заплатити рівномірно протягом строку користування квартирою. Має право на дострокове погашення вартості квартири.

Згідно із статтею 9 Житлового Кодексу України Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знаходились в шлюбі з 14.09.1974 року ( а.с.6).

З довідки про склад сім'ї вбачається, що у спірній квартирі разом з ОСОБА_3 проживають та зареєстровані в якості членів його сім'ї дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 ( а.с.7,8,14).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с.9).

На момент смерті ОСОБА_3 15-річний строк користування квартирою, який був встановлений договором, не сплив.

Крім того, з довідки ПАТ "ХТЗ" вбачається, що ОСОБА_3 відпрацював на заводі з моменту укладення договору найму житлового приміщення не 8 років, а по серпень 2006 року, тобто трохи більше трьох років ( а.с.82).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.4.5 договору в разі смерті наймача, що прийняв квартиру в користування, договір переукладається за згодою сторін на будь-кого з сумісно проживаючих або проживавших членів сім'ї. ( а.с.10-12).

Однак ніхто з позивачів після смерті ОСОБА_3 не звернувся з питанням щодо переукладення договору і їм не було в цьому відмовлено, що підтверджувало б факт виникнення спору про право.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є державною власністю ( а.с.72).

З відповіді ПАТ "Харківський тракторний завод" від 13.04.2016 року № 60/Д -0540 встановлено, що будинок переданий в комунальну власність і тому ОСОБА_1 з приводу передачі квартири в приватну власність слід звертатися до нового власника ( а.с.83).

Однак доказів того, що позивачі зверталися до власника квартири - територіальної громади в особі Харківської міської ради для вирішення питання про передачу квартири в у власність - відсутні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка та її представник пояснили, що вони до Харківської міської ради з приводу передачі квартири в приватну власність не звертались.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 спільно набули право власності на кватиру АДРЕСА_1 і квартира є спадковим майном після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко