РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12931/18

пр. № 2/759/6197/18

06 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючий суддя І. В. П'ятничук

за участю секретаря судового засідання В. В. Медвідчук

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у серпні 2018 року звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що 09.08.1997 між нею, ОСОБА_3, та відповідачем - ОСОБА_2 укладений шлюб, який розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року. Також позивач зазначає, що сьомого лютого 2002 року, в період спільного проживання однією сім'єю, відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1. На підставі статті 60, статті 70 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та просить виділити їй у власність ? частини вказаної квартири.

Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання в приміщенні суду на 06 листопада 2018 року о 12 годині 00 хвилин; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов в 15 днів, з дня отримання ухвали; в підготовче судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі.

29.10.2018 відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов, в якому зазначив про свою незгоду з позовом лише у частині, де позивач стверджує про небажання відповідача добровільно розподілити спільну квартиру. Також відповідач вказав, що неодноразово пропонував вирішити питання розподілу спільного майна, зокрема, нотаріально оформити договір розподілу спільного майна на умовах співвідношення кожному 1/2 квартири та подальшої грошової компенсації позивачем частини майна на користь відповідача.

У підготовче засідання з'явився представник позивача, яка заявлені вимоги підтримала, вказала суду на докази щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, проти залучення відзиву до матеріалів справи заперечень не висловила.

У підготовче засідання з'явився Відповідач, який надав пояснення по справі, вказав суду на обставини та факти щодо предмета доказування у справі, визнав позов.

Під час підготовчого засідання по справі судом залучений до матеріалів справи відзив, а також виконані всі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а саме вивчені письмові матеріали справи, з'ясовані фактичні обставини справи, що підлягають з'ясуванню під час судового розгляду. Представник позивача та відповідач не висловили заперечень про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Згідно зі ст. 189, ст. 196-198, ст. 200 ЦПК України суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду, та, з'ясувавши думку сторін, перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні при розгляді справи по суті заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні при розгляді справи по суті визнав позов та просив його задовольнити.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, суд дійшов до таких висновків.

Суд встановив, що, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3, 09 серпня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва зроблений актовий запис № 676 (а. с. 12). Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_2.

Як вбачається іздоговору купівлі- продажу квартири (а.с. 13), 07 лютого 2002 року відповідач купив квартиру АДРЕСА_1. В пункті 6 договору вказано, що покупець набуває право власності на квартиру з моменту укладення договору при умові його нотаріального посвідчення. Договір купівлі - продажу квартири був посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі.

18 травня 2017 року Святошинським районним судом м. Києвавинесено рішення у справі № 759/3147/17, яким розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, тобто на момент придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже суд встановив, що ОСОБА_2 придбана квартира на час коли він перебував в шлюбі з ОСОБА_3, а тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі статтею 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 370 Цивільного кодексу України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 наведений висновок, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як встановлено в судовому засіданні сторони на даний час не досягли згоди щодо поділу майна подружжя, яке придбане за час перебування в шлюбі.

Зважаючи на те, що позивач не довела, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, може бути реально проведений відповідно до часток позивача та відповідача, суд визнає ідеальні частки позивача та відповідача в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі наведеного, суд, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до частини 3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При подані позову позивач визначила ціну позову та вартість нерухомого майна в розмірі 776 500,00 грн керуючись звітом ТОВ "Укравтоекспертиза-стандарт" № 145/07-18 від 27 липня 2018 року (а.с. 14-43).

Позивач сплатила судовий збір в загальній сумі 7 765,80 грн, що підтверджується квитанцією від 25.05.2018 про сплату судового збору в сумі 704,80 грн (а.с. 1) та квитанцією від 04.09.2018 про сплату судового збору в сумі 7 061,00 грн (а.с. 50).

З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що відповідач визнав позов в підготовчому засідання, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 3 882 грн. 90 коп.

На підставі ст. 57, 60, 61, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 6, 11, 355, 364, 368, 370, 372, 392 Цивільного кодексу України, ст. 22 , 23 , 28 , 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, керуючись ст. 5, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 142, 211, 241, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю набутою за час перебування в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, набутого за час шлюбу, право власності на ? частини квартири номер АДРЕСА_1.

Залишити у власності ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, право власності на ? частини квартири номер АДРЕСА_1.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 3 882 (три тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 90 копійок судового збору, сплаченого при подані позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання: 03115, АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: 03179, АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя І. В. П'ятничук