Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 209/4980/15-ц

провадження № 61-12661св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Тепломережі»,

представник відповідача - Миткалик Євген Вікторович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року у складі судді Байбари Г. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства Кам'янської міської ради «Тепломережі» про визнання розірваним договору на відпуск теплової енергії та визначення часу припинення споживання послуг теплопостачання.

Позовну заяву мотивовано тим, що 28 грудня 2006 року між ОСОБА_1 (приватним підприємцем) як споживачем та комунальним підприємством «Дніпродзержинськтепломережа», правонаступником якого є комунальне підприємство Кам'янської міської ради «Тепломережі» (далі - КП Кам'янської міської ради «Тепломережі») як постачальником був укладений договір про надання послуг централізованого опалення № 1046Л.

У вересні 2006 року ОСОБА_1 подала заяву про припинення підприємницької діяльності до відповідних органів і 03 січня 2007 року державним реєстратором Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради відбулася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності, а тому згідно з частиною п'ятою статті 50-1 ЦК України та частиною сьомою статті 59 ГК України з 09 січня 2007 року вона як суб'єкт господарювання вважається ліквідованою.

04 січня 2007 року ОСОБА_1 письмово повідомила відповідача про припинення нею підприємницької діяльності і про припинення дії договору № 1046Л, через відсутність відповіді повторно 28 травня 2008 року, а потім 07 серпня 2008 року знову направила відповідачу аналогічні листи, втім договір з нею як із фізичною особою відповідач не уклав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просила визнати договір від 28 грудня 2006 року № 1046Л укладений між приватним підприємцем ОСОБА_1 як споживачем та КП Кам'янської міської ради «Тепломережі» як постачальником, розірваним з 29 грудня 2007 року, визначити час припинення споживання нею послуг теплопостачання з 09 вересня 2010 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач самовільно відключилася від мереж централізованого опалення всупереч нормам закону та не дотрималася передбаченого законом порядку відключення приміщення від мереж централізованого опалення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, їх не спростовують, то відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалені рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляла відповідача про демонтаж системи опалення у нежитловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1, але відповідачем не було роз'яснено порядок відключення від мереж централізованого опалення. Система теплопостачання в квартирі за вказаною адресою відсутня, тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

У липні 2017 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від КП Кам'янської міської ради «Тепломережі», в якому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 07 лютого 2000 року № 33 ОСОБА_1 переобладнала належну їй квартиру АДРЕСА_1 під кафе (а. с. 80, 83-84).

28 грудня 2006 року ОСОБА_1 як приватний підприємець та КП «Дніпродзержинськтепломережа» (правонаступником якого є КП Кам'янської міської ради «Тепломережі») уклали договір № 1046Л про надання послуг централізованого опалення нежитлового приміщення -квартири АДРЕСА_1 з 27 жовтня 2006 року, за умовами якого позивачу нараховувалася плата за спожиту теплову енергію за тарифами для третьої групи споживачів (а. с. 8-10).

Пунктом 9.1. зазначеного договору № 1046Л передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23 травня 2008 року № 1425 з 09 січня 2007 року ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність (а. с. 7).

04 січня 2007 року, 28 травня 2008 року ОСОБА_1 письмово повідомила відповідача про припинення нею підприємницької діяльності і про припинення дії договору № 1046Л про надання послуг централізованого опалення, вважаючи, що в подальшому їй повинна нараховуватися плата за послуги теплопостачання за тарифами, які встановлені для фізичних осіб (а. с. 11).

30 липня 2010 року, 25 серпня 2010 року ОСОБА_1 надсилала заяви на адресу відповідача, в яких повідомляла про своє бажання розірвати укладений договір від 28 грудня 2006 року (а. с. 17, 18).

У вересні 2010 року приватним підприємством «Фірма Саір» виконано демонтаж радіаторів централізованого опалення, вварювання транзитів на стояках централізованого опалення, проведено гідравлічні випробування в належному позивачу нежитловому приміщенні № 83 будинку № 4-Б по вул. Інтернаціоналістів,що підтверджується актом від 09 вересня 2010 року № 26/09.10 (а. с. 25).

Заявами від 13 вересня та 05 жовтня 2010 року, 13 вересня, 07 та 28 листопада 2011 року, 31 січня 2012 року, 06 квітня 2013 року ОСОБА_1 повідомляла відповідача про відключення належного їй нежитлового приміщення від послуг теплопостачання та направляла відповідачу заяви про направлення представника для складання акта про те, що вона не є споживачем послуг теплової енергії (а. с. 11-25).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до статті 19 Закону України від 02 червня 2005 року № 2633-IV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок від 22 листопада 2005 року № 4), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк