УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., представника заявника адвоката ОСОБА_1, заявника ОСОБА_2, представника заінтересованої особи ОСОБА_3, заінтересованої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Кальміуський відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 на бездіяльність та неправомірні дії старшого державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даною скаргою, в обґрунтування якої зазначила, що з 08 лютого 2018 року в Кальміуському ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області знаходився на виконанні виконавчий лист № 264/1293/17 від 28 грудня 2017 року, виданий Іллічівським районним судом м. Маріуполя для виконання в частині вселення малолітнього ОСОБА_5 до будинку А-1, розташованого на земельній ділянці за адресою: м. Маріуполь, пров. III Яснополянський,буд.4, разом з матір'ю ОСОБА_4 Підставою для проведення вселення стала подача ОСОБА_4 відповідної заяви про відкриття виконавчого провадження з долученим до неї виконавчим листом та винесення старшим державним виконавцем Ігнатолею В.С. 08 лютого 2018 року відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55736641), яку заявниця фактично отримала 22 лютого 2018 року в приміщенні виконавчої служби після того, коли їй телефоном про це повідомила стягувач ОСОБА_4 У зазначеній постанові було вказано, що заявниця повинна виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, а саме до 23 лютого 2018 року, про що письмово повідомити державного виконавця. У той же день заявницею державному виконавцю було надано заяву, відповідно до якої вона з моменту набрання рішенням законної сили 14 грудня 2017 року, перешкод для вселення ОСОБА_4 з дитиною в жилий будинок не чинила, до неї з намірами про вселення ніхто не звертався. Крім того, зазначає, що у день вручення їй копії постанови державного виконавця, ОСОБА_4 вперше самостійно прибула на місто вселення та без перешкод отримала від неї ключі від жилого будинку та вселилась в нього шляхом занесення носильної поклажі, про що написала відповідну розписку. Таким чином, вважає, що рішення суду нею виконано на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, однак 22 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Ігнатоля В.С не було проведено дій на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження" та навмисно не було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі виконання рішення до відкриття виконавчого провадження та винесено постанову про стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення про вселення стягувача до приміщення у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати, яку вона отримала в приміщенні ВДВС 27 лютого 2018 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вважає, що дії держвиконавця не відповідають вимогам закону, а також з огляду на викладене, просить визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця в частині не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та визнати постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про звернення стягнення та заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника незаконними та скасувати їх.

Представник заявника адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в скарзі, пояснив, що фактично рішення суду було виконано після його ухвалення, що підтверджувала пасивна поведінка ОСОБА_4 Як до 22 лютого 2018 року, так і після цієї дати ОСОБА_4 не проживала у спірному будинку жодного дня. Вважає, що остання навмисно обрала шлях примусового виконання рішення суду, в той час як жодних перешкод у вселенні з боку ОСОБА_2 не існувало.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала скаргу, просила її задовольнити, зазначила, що до дня відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 не зверталась з намірами вселитися до будинку, тобто добровільно виконати рішення суду.

Заінтересована особа державний виконавець Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що стягнення виконавчого збору з боржника цілком відповідає вимогам закону, оскільки це питання вирішується одночасно з відкриттям виконавчого провадження. Рішення суду було виконано після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір не стягувався б, якби боржник повідомив про фактичне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, а у звязку з тим, що сторонами не було надано відповідних доказів, тому було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору. При відкритті виконавчого провадження виконавець не з*ясовує обставини та події, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Вважає скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що до 08 лютого 2018 року вона зверталась до ОСОБА_2 з приводу вселення, остання відмовила їй через відсутність виконавчого документу з ВДВС. 06 лютого 2018 року вона (ОСОБА_4В.) звернулась до державного виконавця з заявою про примусове виконання рішення суду про вселення, 08 лютого 2018 року було відкрито виконавче провадження та наданий час до 22 лютого 2018 року для вселення. 22 лютого 2018 року вона отримала ключі та вселилась до будинку, претензій з цього приводу вона не має. Вважає дії державного виконавця правомірними, а скаргу безпідставною.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27 вересня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7, про вселення та визначення порядку користування житловим будинком. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року вказане рішення залишено без змін.

06 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Кальміуського ВДВС м. Маріуполя з заявою про виконання судового рішення в частині вселення. (а.с. 188)

08 лютого 2018 року постановою старшого державного виконавця Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження по виконанню рішення суду в частині вселення малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 187)

Порядок виконання рішення про вселення, що є рішенням немайнового характеру, визначений ст.. 67 ЗУ «Про виконавче провадження», де, зокрема, зазначено, що державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача.

У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Частиною 6 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Вказаний порядок виконання рішення про вселення було дотримано державним виконавцем.

Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження передбачено стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 7446 грн. (а.с.187)

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. стягнення виконавчого збору здійснюється в порядку, визначеному статтею 27 ЗУ «Про виконавче провадження». Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено поняття виконавчого збору це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Частиною 3 вказаної статті передбачено стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Частина 5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» має перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується : 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У звязку з тим, що ЗУ «Про виконавче провадження» не містить поняття добровільного виконання судового рішення, рішення про стягнення виконавчого збору постановляється разом з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 9 ст. 27 вищевказаного Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що лише після винесення постанови від 08 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 22.02.2018 року звернулась із заявою до державного виконавця про відсутність перешкод у вселенні ОСОБА_4 та малолітньої дитини ОСОБА_5 (а.с. 186), а 26 лютого 2018 року рішення суду було виконано, про що свідчить акт державного виконавця від 26 лютого 2018 року.(а.с. 184). Дата підписання вищезазначеної заяви ОСОБА_2 «22.03.2018р.» є опискою, правильною є дата звернення до державного виконавця 22.02.2018р., що було підтверджено в судовому засіданні самою ОСОБА_2

Дії державного виконавця стосовно винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.02.2018 року (а.с. 182) відповідають вимогам закону, оскільки є похідними від стягнення виконавчого збору та необхідними для закінчення виконавчого провадження з виконання судового рішення, що передбачено ст.. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням того, що рішення суду було виконано після відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог закону, тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Посилання представника заявника адвоката ОСОБА_1 на неналежну поведінку ОСОБА_4, умисел якої було направлено на штучне створення перешкод у добровільному вселенні до будинку з боку ОСОБА_2 та подальше безпідставне звернення до державного виконавця, є надуманими і не впливає на правомірність дій державного виконавця, який при отриманні заяви про виконання судового рішення, діяв у відповідності із вимогами закону, без огляду на особисті відносини між боржником та стягувачем.

Твердження державного виконавця про те, що постанови про стягнення виконавчого збору можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, суд вважає помилковим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Керуючись ст. ст. 450 - 452 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2, заінтересовані особи: Кальміуський відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4, на бездіяльність та неправомірні дії старшого державного виконавця, - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п*яти днів.

Суддя: ОСОБА_8