ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/884/17

провадження № 22-ц/781/187/18

головуючий суддя І-ї інстанції Пасічник Д.І.

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дуковського О.Л., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту: ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1про стягнення заборгованості у розмірі 33 835,79 грн. за кредитним договором № б/н від 14.10.2010 року, що складається з такого: 3 834,38 грн. - заборгованість за кредитом; 25 013,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 587,42 грн. - штраф (процентна складова), та судових витрат - 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 14.10.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит на суму 5000 грн., шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приват Банк» відкрито на ім'я ОСОБА_1 картковий рахунок, випущено та надано платіжну картку, яка обслуговувалась банком. ОСОБА_1 зобов'язався у визначені договором строки здійснювати погашення заборгованості, проте неналежно виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість на вказану суму, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнення судових витрат. В обгрунтування скарги зазначено, що суд неповно з'ясував фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. У матералах справи міститься заява з анкетою № б/н від 14.10.2010 року, що має ознаки кредитного договору, містить відповідні умови, які підписали обидві сторони, при укладанні договору особа відповідача була ідентифікована. Банк встановив ліміт на картрахунок в розмірі 5 000 гривень та в подальшому здійснив кредитування рахунку картки, яка була видана відповідачу. Відповідач після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Звертається увага, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем письмовим доказам, які підтверджують укладання кредитного договору, з підписами позичальника, послався на усні заперечення відповідача про не одержання кредитних коштів, дійшов висновків, що грунтуються на припущеннях, поклав на позивача тягар доказування належності підпису відповідачу, чим порушив принцип змагальності.

На думку позивача судом не враховано, що протягом 2012-2014 років проводилися операції щодо зняття коштів та погашення заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості та виписці по картрахунку.

Скаржник посилається на Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в Україні та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, згідно п. 5.4. якого, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, а згідно п.5.6 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, на його думку, судом першої інстанції необґрунтовано відхилено банківські виписки як належні докази на підтвердження укладення кредитного договору, видачі кредиту, та залишено поза увагою факт часткового виконання боржником кредитного договору.

Крім того, позивач зазначає, що в матеріалах справи наявне фото відповідача у відділенні ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з кредитною карткою, що свідчить про отримання карти, наявність можливості для зняття готівки та розрахунку за її допомогою. Відповідач про втрату картки не заявляв, із заявами щодо несанкціонованого використання коштів до банку не звертався, відповідач мав в наявності платіжну карту, знав ПІН-код, властивий даній карті, який видавався в спеціальному конверті при отриманні картки і відомий тільки її держателю, картки. кредитні кошти знімалися у банкоматах. Тому, вважає, що судом фактично звільнено відповідача від виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі лише одних формальних міркувань.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 9 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника позивача Бистрова С.А., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову судпершої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не доведено належними та допустимими доказами. При цьому зазначив, що критично оцінює надану позивачем копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки вона не має підтвердження відповідними оригіналами документів і не містить оригіналу підпису ОСОБА_1 та мокрої печатки ПАТ КБ «Приват Банк».

Не можна в повному обсязі погодитись з висновками суду першої інстанції, тому що вони суперечать обставинам справи, наявним у матералах справи доказам та не відповідають вимогам норм матеріального права.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі анкети-заяви від 14.10.2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в ПАТ КБ «Приват Банк» відкрито картковий рахунок на ім'я ОСОБА_1, із встановленим кредитним лімітом 2000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також у строки здійснювати погашення заборгованості.

Відповідно належно завіреної копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписаної ОСОБА_1, що не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг,Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbaak.ua/terms/pages/70/, становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Зазначено і підтверджено підписом, що ОСОБА_1 ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді і також містять підпис від імені ОСОБА_1 (а.с.7 -8).

Відповідно до виписки за основними банківськими картками ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 30.09.2017 року: баланс на початок періоду - 0 грн.; кредитний ліміт складав 3840 грн.; усього прихід - 19010 грн.; усього витрат - 64161,05 грн.; баланс на кінець періоду дорівнює - 45151,05 грн. (а.с.118-122).

Згідно витягу з програмного комплексу ПАТ КБ «Приват Банк» 23.01.2015 року ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт на суму 3840 грн. (а.с.123).

Згідно листа ПАТ КБ «Приват Банк» від 09.10.2017 року № 1 оригінал кредитної справи по кредитному договору б/н від 14.10.2010 року укладеного з ОСОБА_1 в архівах ПАТ КБ «Приват Банк» не знайдено (а.с.117).

Позивач виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, що вбачається з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с.118).

Відповідач належним чином не виконував умови договору, не повертав кредит та не сплачував відсотки за користування кредитними коштами у терміни, передбачені договором, правилами довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", за якою встановлені тарифи, внаслідок виникла зазначена банком заборгованість, станом на 31.03.2017 року, в сумі 33 835,79 грн., яка складається із боргу: за кредитом - 3 834,38 грн.; за відсотками за користування кредитом - 25 013,99 грн.; пені та комісії - 2900 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1587,42 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5-6).

На час судового розгляду справи кредитна заборгованість відповідачем не погашена.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за кредитним договором та недовів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України (2004 р. в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 81 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в обґрунтування доводів про укладення з ОСОБА_1 кредитного договору та отримання ним картки і зняття з неї коштів до суду надано інформацію з програмного комплексу з фотографією клієнта, зробленої 14.10.2010 року (а.с.138,172), копію виписки за основними банківськими картками ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 30.09.2017 року (а.с.139-143), згідно якого поповнення карткового рахунку востаннє відбулося 26.09.2014 року в сумі 500 грн., заборгованість складала 3 834,38 грн., розрахунок заборгованості по відсоткам (а.с.173), згідно якого станом на 31.03.2017 року в розмірі 36 % річних заборгованість відповідача по відсоткам за кредитним договором складає 3 933,10 грн.

Факт отримання платіжної картки ОСОБА_1 14.10.2010 року підтверджується витягом з програмного комплексу "Промінь" банку, де міститься фотозображення відповідача з отриманою ним платіжною карткою (а.с.172), що надано представником позивача в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідач та його представник не спростували вказані обставини та факт одержання ОСОБА_1 за допомогою банківської карти кредитних коштів, їх заперечення грунтується на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору в сумі 3 834,38 грн. (одержаних кредитних коштів) та відсотків за користування кредитом із розрахунку 36% річних в сумі 3 933,10 грн., що відповідає узгодженим сторонами умовам кредитного договору, викладеним у заяві-анкеті та довідці про умови використання кредитної карти (а.с. 7- 8) та вимогам ст.ст. 1049, 1054, 1056-1 ЦК України.

Разом з тим, не можуть бути задоволені вимоги щодо стягнення відсотків, у зазначеному в позові розмірі, пені та штрафів, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не підписані позичальником,а представник відповідача заперечував, що долучені банком документи були надані ОСОБА_1 для ознайомлення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", суд виходить з пропорційності заявлених та задоволених позовних вимог.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, наданим сторонами доказам та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості по кредитному договору б/н від 14.10.2010 рокув розмірі 3834 грн. 38 коп. та відсоткам за користування кредитом в розмірі 3933 грн. 10 коп., всього в сумі 7767 грн. 48 коп., а також покладення на відповідача частини витрат позивача на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог - в сумі 771 грн. 12 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на користьпублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (), рахунок 3111, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором в розмірі 3834 грн. 38 коп., та відсоткам за кредитним договором в розмірі 3933 грн. 10 коп., всього в сумі 7767 грн. 48 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на користьпублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (), рахунок 3111, МФО 305299, у відшкодування понесених судових витрат 771 грн. 12 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 10 березня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

С.А. Кіселик