Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 761/1099/16-ц

провадження № 61-2385 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнецова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.

Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року у складі судді Юзькової О. Л. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року у складі суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А. ,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 липня 2013 року укладено депозитний договір № SAMDN 2013 за умовами якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 тис. доларів США строком на 185 днів зі сплатою відсотків у кінці строку у розмірі 7,5 % річних. У зв'язку з тим, що позивач після закінчення строку дії договору не звернувся до банку та не отримав кошти, строк договору було продовжено ще на пів року до 22 липня 2014 року.

Не маючи наміру продовжувати дію зазначеного договору, позивач неодноразово зверталась до банку із заявами про повернення суми вкладу, однак зазначені кошти йому повернуті так і не були.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив визнати відмову банку у видачі вкладу неправомірною, стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 1 тис. доларів США та нараховані відсотки у сумі 185 доларів США.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу у розмірі 1 180 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні докази, на підтвердження виконання відповідачем умови договору щодо повернення грошових коштів та нарахованих процентів, а позовні вимоги в частині визнання дій банку неправомірними не відповідають положенням статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в установлений строк не повернув позивачу суму банківського вкладу, дія якого закінчилася.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень про часткове задоволення позовних вимог судами не застосовано статті 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, пункт 8 глави 2 розділу третього Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами. ОСОБА_4, на обґрунтування своїх позовних вимог, посилається лише на надану суду копії договору банківського вкладу від 22 липня 2013 року № SAMDN2013. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав.

22 березня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.

12 січня 2018 року справу № 761/1099/16-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 1 лютого 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів відповідають.

Судами установлено, що 22 липня 2013 між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN 2013 за умовами якого позивач розмістив у відповідача грошові кошти у розмірі 1 тис. доларів США на термін 185 днів до 22 січня 2014 року, зі сплатою 7,5% річних. Договір був складений у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» № 60 м. Судак Автономної Республіки Крим (а. с. 17).

На запит позивача до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанку» у м. Дніпропетровську від 19 листопада 2014 року з вимогою повернення вкладу, йому повідомлено, що відповідно до Постанови НБУ від 6 травня 2014 року № 260, ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму, а позивачу пропонували реструктуризувати свій внесок, однак останній відмовився (а. с. 11-12).

21 грудня 2014 року ОСОБА_4 знову направив до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлення про розірвання депозитного договору та повернення вкладу. 5 лютого 2015 року йому надано відповідь про неможливість видати грошові кошти з депозитного вкладу SAMDN2013, що був оформлений на території Автономної Республіки Крим, оскільки відсутня можливість здійснювати НБУ банківське регулювання і нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (а. с. 15-16).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 5 постанови Національного Банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з'ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладута внесення грошових коштів.

Судом першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції встановлено, що спірний договір банківського вкладу від 22 липня 2013 року № SAMDN2013 відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений у простій письмовій формі та містить усі умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору; підписаний від імені банку повноважною особою та містить відбиток печатки (штампу).

Вирішуючи даний спір, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки відповідач в установлений строк не повернув позивачу банківського вкладу, дія якого на час подання позовної заяви закінчилась. Посилання відповідача на те, що позивачем не було надано оригінали документів, не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій позивачем був наданий суду для огляду оригінал договору банківського вкладу, відповідач визнавав факт укладення договору та внесення коштів.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року у складі та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С. О. Погрібного

Г.І. Усик