Ухвала

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 718/933/18

провадження № 61-47263ск18

Верховний Суд у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 9 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.Свої вимоги обґрунтовував тим, що 9 червня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, на підставі якого передано в борг кошти в сумі 6000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути до кінця 2017 року. У встановлений строк відповідач свої зобов'язання не виконав, борг не повернув. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 16 квітня 2018 року 156794, 45 грн; проценти від суми позики (основного боргу) на рівні облікової ставки НБУ за період з 9 червня 2014 року по 16 квітня 2018 року у розмірі 4086,20 доларів США, що еквівалентно 106751 грн та 3% річних за період прострочення зобов'язання з 1 січня 2018 року по 16 квітня 2018 року в розмірі 52,27 доларів США, що еквівалентно 1365,65 грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 6000 доларів США, що станом на 3 липня 2018 року у національній валюті становить 157380 грн, три проценти річних за період простроченого зобов'язання в сумі 52,27 доларів США, що станом на 3 липня 2018 року у національній валюті становить1371, 04 грн, проценти від суми позики (основного боргу) на рівні облікової ставки НБУ за період із 9 червня 2014 року по 16 квітня 2018 року в сумі 4086,20 доларів США, що станом на 3 липня 2018 року у національній валюті становить 112427, 02 грн, всього разом 10138,47 доларів США, що станом на 3 липня 2018 року у національній валюті становить 271178, 06 грн. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати зі оплати судового збору в розмірі 3001, 07 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взятих на себе за договорами позики зобов'язань з повернення коштів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 9 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 року в частині стягнення процентів за користування позикою змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 проценти від суми позики (основного боргу) на рівні облікової ставки НБУ за період з 9 червня 2014 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3825,09 доларів США, що еквівалентно 100342, 40 грн. Розподіл судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2690, 02 грн витрат зі сплати судового збору. У решті рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача процентів від суми позики поза межами строку дії договору, апеляційний суд виходив з того, що згідно з умовами договору позика підлягала поверненню до кінця 2017 року, тобто до 31 грудня 2017 року, а оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, у стягненні процентів за користування позикою після 31 грудня 20107 року слід відмовити.

16 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 9 жовтня 2018 року, які просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами в супереч статті 264 ЦПК України судами під час ухвалення рішення були не вірно встановленні фактичні обставини, не правильно надано оцінку наявним у справі доказам, а саме судами не встановлено чи досягли сторони договору усіх істотних умов. Також заявник вказував, що стягнення з нього процентів за користування позикою протирічить нормам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який підлягав застосуванню.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога стягнення боргу за договором позики у сумі 271178, 06 грн, ціна якого не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, висновки суду про стягнення процентів за користування позикою відповідають позиції Верховного Суду України висловлену в постанові від 2 липня 2014 року у справі за № 6-36цс14, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, може бути визнана малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 9 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко