КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1707/18 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2014р., мають спільну дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вказує позивач, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в житті дитини та її вихованні і розвитку ніякої участі не приймає. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2015 року, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними, а тому позивач дійшла висновку щодо розірвання укладеного між нею та відповідачем шлюбу.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.09.2017 відкрито провадження у справі.

Крім того, 15.08.2017 позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх спільної з відповідачем неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем нерегулярно та не у належному розмірі надаються кошти на утримання їхнього спільного сина. Позивач просила стягнути у судовому порядку з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 10.000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2017 відкрито провадження у справі.

На підставі поданого відповідачем клопотання, згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу об'єднано у одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

13.02.2018 представником позивача подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог до відповідача та про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частки заробітку (доходу).

14.02.2018 року представником відповідача ОСОБА_6 було надано до суду відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, однак, заперечував проти первісних позовних вимог позивача в частині стягнення з нього аліментів, посилаючись на те, що він до останнього часу підтримував відносини з сином та надавав позивачу постійну матеріальну допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Шлюб, зареєстрований 14.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а/з № 542) між ОСОБА_2 та ОСОБА_3ю розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.08.2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, що мають утримуватись від заробітку (доходу) ОСОБА_2 та встановити законний розмір належних до сплати судових витрат.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не взяв до уваги стан здоров'я відповідача, який належить до категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ групи. Крім того, суд не дав оцінку тим обставинам, що позивач у незаконний спосіб фактично позбавила відповідача права проживати у квартирі, яку останній разом з родиною отримав у користування після Чорнобильської трагедії. Оскільки позивач здала це помешкання в оренду третім особам, відповідач був вимушений винаймати за свої гроші інше житлове приміщення. Також, суд не врахував зобов'язання відповідача, набуті ним у шлюбі для задоволення потреб сім'ї на облаштування побутовою технікою, що залишаються не виконаними. В порушення вимог процесуального законодавства, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності показань свідка, клопотання про допит якого було задоволено. Не вирішено питання про притягнення до відповідальності свідка за неявку в судове засідання. Суд не залучив до участі у справі Службу у справах дітей. Крім того, судом невірно вирішено питання про розподіл судових витрат.

В порядку ст. 360 ЦПК України позивач направила на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи апелянта необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що їх із відповідачем спільна дитина ОСОБА_4, на якого стягнуто аліменти, належить до категорії дітей, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, та також потребує додаткових витрат на лікування, про що було зазначено у позові. Стан здоров'я відповідача жодним чином не перешкоджає йому займатися підприємницькою діяльністю, оскільки останній зареєстрований як ФОП з 17.03.2003 року та по даний час підприємницької діяльності не припинив. При цьому, відповідач надано суду першої інстанції разом із відзивом на позов копії річних звітних податкових декларацій із зазначенням сум задекларованого доходу, який значно перевищує прожитковий мінімум і мінімальну заробітну плату на конкретні періоди відповідного року. Отже, відповідач є працездатним та в змозі надавати матеріальну допомогу дитині.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги позивач ОСОБА_3 та представник позивача заперечували проти її задоволення, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не подавав, про поважність причин своєї неявки не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст.372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами 14.05.2014 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 542, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

Сторони мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України. суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається незгода відповідача із судовим рішенням в частині розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина та розподілу судових витрат.

Так, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції з урахуванням положень ст. 182 СК України та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судом І інстанції) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дитину, але просить суд врахувати його матеріальне становище, те, що він змушений винаймати житло у зв'язку з тим, що спільне проживання з позивачем є неможливим. Також звертав увагу суду на зобов'язання по виплаті кредиту за холодильник, який був придбаний ним в інтересах сім'ї.

В обґрунтування своїх заперечень подав суду копію кредитного договору від 14.08.2016 року, укладеного з ПАТ «УкрСиббанк» строком до 05.05.2018 року, а також копії платіжних доручень, яким підтверджував надання позивачці матеріальної допомоги у 2016-2017 роках.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець та у 2015 році загальний обсяг його доходу склав 290000 грн., у 2016 році - 180000 грн. (а.с. 98-103)

З матеріалів справи також вбачається, що позивач ОСОБА_3. проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі АДРЕСА_1. (а.с.124) Головою Солом'янської районної в м. Києві адміністрації за результатами розгляду рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янський РДА в м. Києві, визначено місце проживання дитини - малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, ОСОБА_3. (а.с. 125)

Проаналізувавши усі наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін, враховуючи обов'язок обох батьків утримувати свою дитину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що аліменти в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно є сумою, яка відповідає обов'язку батька забезпечити частину витрат на утримання дитини, з урахуванням її мінімальних життєвих потреб.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду належним, допустимих та достатніх доказів, підтверджуючих неможливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Доводи щодо понесення відповідачем витрат, пов'язаних з орендою житла через неможливість спільного проживання є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують окреме проживання позивача разом із сином за адресою: АДРЕСА_2.

Придбання відповідачем побутової техніки в кредит під час спільного проживання у шлюбі не впливає на його обов'язок по утриманню малолітнього сина.

Враховуючи викладені норми права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими посилання відповідача на неправильне вирішення судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви про розірвання шлюбу позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. У зв'язку із задоволенням позову в цій частині та у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд обґрунтовано вирішив питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, суд першої інстанції згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 640 грн. на користь держави.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Суддя- доповідач ТаргонійД.О.

Судді Ігнатченко Н.В.

ПриходькоК.П.