Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1812/18
Провадження № 2/553/1081/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.11.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання.

В позові вказує, що 18 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області зареєстровано шлюб та зроблено актовий запис за № 170, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-СР №021757 від 18.11.2006 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вказує, що у подружжя склались обставини, які унеможливлюють подальше спільне проживання, тому вони проживають окремо. Позивач ОСОБА_1 мешкає за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 89, відповідач ОСОБА_2 - проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Діти проживають з відповідачем ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначив, що позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона зазначила, що проти позову не заперечує, просить його задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Згідно з статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні положень статей 119, 120 СК України, судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків.

З огляду на вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи, що підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість подружжя проживати спільно; обидва подружжя (сторони) проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, суд дійшов до переконання про задоволення вимог позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 120 СК України, ст.ст. 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання - задовольнити.

Встановити режим окремого проживання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строком на три роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_5