Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 299/4003/14-ц

провадження № 61-4432св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Широківський дошкільний навчальний заклад ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області,

третя особа - Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року у складі судді Бак М. Д. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 грудня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Леска В. В., ГотриТ. Ю., Кожух О. А,

встановив :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу № 299/4003/14-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 299/4003/14-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що наказом від 13 серпня 1990 року № 130-А її було прийнято музичним керівником в ясла-садок у селі Широке радгоспу-заводу «Виноградівський».

23 серпня 1990 року її звільнено з роботи у зв'язку з передачею дошкільного закладу на баланс виконавчого комітету Широцької сільської ради народних депутатів згідно з наказом від 23 серпня 1991 року № 102. Цього ж дня її прийнято на посаду музичного керівника Широцького дошкільного закладу в порядку переводу з реорганізованого дошкільного закладу відповідно до наказу відділу народної освіти від 23 серпня 1991 року № 347.

04 квітня 2011 року її призначено на посаду вихователя у відповідача, а 07 жовтня 2014 року - звільнено з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, з урахуванням уточнень просила поновити її на роботі на посаді вихователя Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок із 07 жовтня 2014 року, визнати незаконним наказ по Широківському дошкільному навчальному закладу від 03 грудня 2015 року № 43 «Про звільнення вихователя ОСОБА_3.», стягнути із відповідача на її користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у розмірі 4 324 грн 32 коп. та 10 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді вихователя Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області з 07 жовтня 2014 року. Стягнуто з Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2014 року до дня ухвалення рішення у розмірі 7 415 грн 06 коп., на відшкодування завданої моральної шкоди - 5 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць - 2 617 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді вихователя Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області з 07 жовтня 2014 року.

Визнано незаконним наказ по Широківському дитячому навчальному закладу від 03 грудня 2015 року № 43 «Про звільнення вихователя ОСОБА_3.».

Стягнуто з Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 4 324 грн 32 коп. та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Cтягнуто з Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області на користь держави 243 грн 60 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказ про звільнення ОСОБА_3 є незаконним, оскільки в ньому не зазначено конкретні факти порушення нею трудової дисципліни чи невиконання трудових обов'язків, а також не дотримано встановлений порядок отримання згоди профспілки на звільнення.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 02 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що при звільненні позивача відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства та процедури звільнення працівника згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

У грудні 2016 року Широківський дошкільний навчальний заклад ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У скарзі вказує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: статей 147, 149, 235 КЗпП України та порушено норми процесуального права, зокрема частина четверта статті 338 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, неповно з'ясовані всі обставини справи та не враховані всі докази, зроблені висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення, в яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області та залишити без змін судові рішення судів попередніх інстанцій як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суди всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що наказом від 13 серпня 1990 року № 130-А ОСОБА_3 була прийнята на роботу в ясла-садок села Широке радгоспу-заводу «Виноградівський» на посаду музичного керівника.

Наказом від 23 серпня 1991 року № 102 ОСОБА_3 звільнено з роботи у зв'язку з передачею дошкільного закладу на баланс виконкому Широцької сільської ради народних депутатів Виноградівського району Закарпатської області.

Наказом відділу народної освіти від 23 серпня 1991 року № 347 ОСОБА_3 прийнято музичним керівником Широцького дошкільного закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області в порядку переводу з реорганізованого дошкільного закладу.

Наказом Широцького дошкільного закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області від 04 квітня 2011 року № 6 позивача призначено на посаду вихователя.

Наказом Широцького дошкільного закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області від 29 жовтня 2013 року № 11 ОСОБА_3 оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни та створення негативного мікроклімату в колективі.

Наказом Широцького дошкільного закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області від 16 грудня 2013 року № 14 ОСОБА_3 оголошено догану за невиконання функціональних обов'язків, за порушення трудової дисципліни та створення конфліктних ситуацій серед колективу та батьків.

07 жовтня 2014 року відбулись профспілкові збори Широцького дошкільного закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області, на яких розглядалось звернення завідуючої відповідача щодо звільнення ОСОБА_3 із займаної посади, прийнято рішення рекомендувати звільнити ОСОБА_3 із займаної посади.

Наказом відповідача від 07 жовтня 2014 року № 1 ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту цієї норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

З урахуванням положень статті 147 КЗпП України звільнення за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами є заходи стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (статті 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Встановлено, що на момент винесення наказу про звільнення (07 жовтня 2014 року) ОСОБА_3 вже мала два не скасованих і не знятих дисциплінарних стягнення у вигляді догани відповідно до наказів від 29 жовтня 2013 року № 11 та від 16 грудня 2013 року № 14 по Широківському дитячому навчальному закладу.

Вищенаведені накази ОСОБА_3 у судовому порядку не оспорювались.

Після накладення дисциплінарних стягнень позивач продовжувала порушувати трудову дисципліну, не виконувала покладені на неї трудові обов'язки.

Так, відповідно до акта, складеного 29 серпня 2014 року, ОСОБА_3 не з'явилася на чергове засідання педагогічної ради, чим порушила норми статті 139 КЗпП України, статті 56 Закону України «Про освіту».

09 вересня 2014 року на вказівку керівника відмовилась від підписання посадової інструкції, не навівши при цьому об'єктивних причини для такої відмови та не запропонувавши керівнику відповідача зворотних пропозицій (акт від 09 вересня 2014 року).

Згідно з актом від 16 вересня 2014 року позивач відмовилась виконувати вказівки керівника відповідача про передачу їй календарного планування, а також до архіву робочої документації за минулий рік, наносила образи та підвищила голос на керівника.

30 вересня 2014 року порушила режим робочого дня, вивіши дітей на прогулянку об 11 год. 30 хв. та у другій половині дня о 16 год. ЗО хв. замість призначених рухливих ігор (акт від 30 вересня 2014 року).

Актом від 03 жовтня 2014 року засвідчено, що позивач відмовилась від виконання вказівки керівника відповідача про підписання графіку роботи, у присутності дітей неввічливо поводилася з останньою і нанесла їй образи, а також на вказівку керівника не надала перспективного та календарного планування.

Зазначені вище факти викладені також і в листах Широківської сільської ради Виноградівського району від 25 вересня 2014 року, яким керівнику Широківського дошкільного навчального закладу рекомендовано звільнити позивача із займаної посади, та Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної адміністрації Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року.

З огляду на викладене погодитися із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для звільнення позивача у зв'язку з систематичним невиконанням нею трудових обов'язків неможливо.

Ухвалюючи рішення про незаконність наказу про звільнення позивача, суди виходили з того, що в ньому не зазначено конкретні порушення трудової дисципліни чи невиконання трудових обов'язків.

Між тим, нормами КЗпП України не передбачено, що такі мають бути вказані безпосередньо в наказі про звільнення, їх не зазначення в ньому не може бути підставою для визнання такого наказу і звільнення незаконним.

Крім того, як на підставу задоволення вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, послався на порушення відповідачем частин другої, третьої статті 43 КЗпП України, зазначивши, що рішення про звільнення позивача прийнято під час першого засідання у відсутності останньої, яка з відповідною заявою про розгляд подання у її відсутність до профспілкових зборів не зверталась, що свідчить про незаконність рішення профспілкових зборів.

Проте під час розгляду справи у суді першої інстанції всі 17 членів профспілки підтвердили, що працівник ОСОБА_3, будучи повідомленою про дату, час і місце проведення засідання профспілкових зборів, з'явилась на засідання о 16 годині та була присутня при розгляді подання про погодження її звільнення.

Таким чином, звільнення ОСОБА_3 проведено відповідно до норм чинного трудового законодавства.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного наказу незаконним та поновлення позивача на роботі.

Ураховуючи зазначене, а також те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд, визначені статтею 411 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області, третя особа - управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат