ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 661/1709/17 Головуючий в І інстанції Ведяшкіна Ю.В.
Номер провадження №22ц-819/22/2018 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Ведяшкіної Ю.В. від 18 жовтня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_5, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її роботи під час Великої Вітчизняної війни в період часу з 01 січня 1943 року по 09 травня 1945 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що була змушена працювати в колгоспі під час Великої Вітчизняної війни, а саме з 01 січня 1943 року по 09 травня 1945 року, оскільки її батько ОСОБА_6 у 1941 році був мобілізований на фронт, а мати ОСОБА_7 з 1943 року була інвалідом другої групи, у зв'язку з чим не мала можливості працювати.

Документи, що підтверджують факт її роботи в період війни у колгоспі не збереглися.

Факт її роботи під часВеликої Вітчизняної війни можуть підтвердити свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також цей факт підтверджується погосподарськими книгами, в яких зазначені відомості про склад її родини.

Встановлення факту роботи в період війни необхідно їй для реалізації права на пільги, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як Управлінням праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради Херсонської області відмовлено їй у встановленні статусу учасника війни, тому просила визнати факт її роботи під час Великої Вітчизняної війни в період з 01.01.1943р. по 09.05.1945р.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року заява задоволена, встановлено факт роботи ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час Великої Вітчизняної війни, а саме в період часу з 01.01.1943р. по 09.05.1945р.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 27 лютого 2018 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року скасовано.

Заяву ОСОБА_5про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Роз'яснено ОСОБА_5її право вирішення спору в порядку позовного провадження з урахуванням правил юрисдикції такого спору.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року було скасовано постанову Апеляційного суду Херсонської області від 27 лютого 2018 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, так як зі змісту заяви ОСОБА_5 не вбачається спору про право.

Справа переглядається в апеляційному порядку Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017р. №452/2017 та положень ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за апеляційною скаргою представника Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради.

Апелянт, не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати і ухвалити нове, про відмову у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі зазначає, що встановлення факту роботи у зазначений період заявнику необхідно для отримання статусу учасника війни, який дає їй право на відповідні пільги з оплати житлово-комунальних послуг та встановлення відповідної надбавки до щомісячних пенсійних виплат, а тому, згідно із законодавством України, заявнику необхідно надати беззаперечні докази на підтвердження факту роботи під час війни. Апелянт вважає, що для отримання статусу учасника війни заявник, насамперед, має довести не просто факт роботи в період війни в своєму особистому господарстві з метою забезпечення життя своєї родини, а саме факт роботи з метою забезпечення поставок продукції для фронту, держави або Червоної армії, разом з тим, погосподарські книги, які надала заявник, не можуть підтвердити зазначене, а тому вони є неналежним доказом. До того ж, на думку апелянта, факт роботи в індивідуальному сільському господарстві в роки війни показами свідків не встановлюється.

Покази свідків ОСОБА_8, 1950 року народження і ОСОБА_10, 1947 року народження не можуть бути прийняті до уваги ще й тому, що за своїм віком дані особи не могли бути свідками подій, які відбувались в період з 1943р. по 1945р. Вважає, що суд першої інстанції врахував їх всупереч Типовим положенням про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яке затверджено наказом Міністерства соціального захисту населення України від 30.05.1996 року №79 у якому означено вимоги до пояснень свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересованої особи заявник посилається на те, що нею були надані належні та допустимі докази, на підставі яких суд правомірно встановив факт її роботи під час війни, а саме в період з 01.01.1943р. по 09.05.1945р. Тому апеляційна скарга, на її погляд, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Заявник вважає, що у погосподарській кнізі за 1943-1945 роки є інформація про наявність індивідуального господарства ОСОБА_6 та про склад їх сім'ї, а також є відомості про те, що з 1943 по 1945 в господарстві ОСОБА_6 утримувалась корова і це свідчить про факт роботи господарства в період війни. Крім того, три свідка, яким було відомо про роботу ОСОБА_5 в період війни звернулися в адміністрацію за місцем колишнього проживання ОСОБА_5 і просили засвідчити їх підписи.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із тих підстав, що в архівах відсутні офіційні документи про роботу ОСОБА_5 під час війни з 01.01.1943р. по 09.05.1945р., у інший спосіб факт її роботи встановити неможливо, а надані заявником інші письмові докази та письмові пояснення свідків є належним підтвердження встановленого судом юридичного факту.

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Ново-Королі Сокільського району Іванівської області Російської Федерації.

У листі Міністерства соціальної політики України від 18 січня 2017 року №374/0/112 17/201 на звернення ОСОБА_5 щодо встановлення статусу учасника війни та надання пільг роз'яснено, що особам, які народилися після 31 грудня 1932 року, статус учасників війни може бути встановлено лише за наявністю документів та інших доказів, що незаперечно підтверджують факт роботи в період війни.

Листом від 18 лютого 2016р. №162-01-40-495 адміністрація міського округу Сокольський Нижегородської області Російської Федерації повідомила, що підтвердити стаж роботи ОСОБА_5 не є можливим у зв'язку з відсутністю документів. Документи по особовому складу робітників колгоспу «Білорус» (с. Ново-Короли, с. Корчагово, с. Починки) Ковригівської сільської ради Сокольського району Іванівської області за період 1941-1945 років на зберігання до архіву не надходили.

Пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України (в редакції 2004 року) визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України (в редакції 2004 року) у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Звернувшись до суду із заявою, ОСОБА_5 просила встановити факт її роботи під час Великої Вітчизняної війни в період з 01 січня 1943р. по 09 травня 1945р. для реалізації свого права на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким визначено правовий статус ветеранів війни, порядок його отримання.

Статтею 9 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, чинній на час звернення заявника до суду, встановлено, що особами, які належать до учасників війни вважаються особи, які в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1945 року з імперіалістичною Японією працювали в тилу на підприємствах, в установах, організаціях, колгоспах, радгоспах, індивідуальних сільських господарствах, на спорудженні оборонних рубежів, заготівлі палива, продуктів, переганяли худобу, навчались у цей період у ремісничих, залізничних училищах, школах і училищах фабрично-заводського навчання та інших закладах професійно-технічної освіти, на курсах професійної підготовки або під час навчання в школах, вищих і середніх спеціальних навчальних закладах працювали в народному господарстві та на відбудові об'єктів господарського і культурного призначення.

Особам які народились до 31.12.1932р. включно і з поважних причин не можуть надати документи, що підтверджують факт роботи в період війни, статус учасника війни може бути встановлений за поданням відповідних комісій у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особам, які народились після 31.12.1932р. статус учасника війни може бути встановлено лише за наявності документів та інших доказів, що незаперечно підтверджують факт роботи у період війни без рішень відповідних комісій.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 60 ЦПК України (в редакції 2004 року) та п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення в цивільній справі", встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України (в редакції 2004 року) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п.8 Типового положення про комісії з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасників війни відповідно до Закону України«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства соціального захисту населення України 30.05.1996 року №79 у разі відсутності документів та інших доказів у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, пожежами, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, визначеному в орієнтовному переліку поважних причин, що враховуються при відсутності необхідних документів заявника, наведеному в додатку 3, факт роботи в період війни підтверджується показаннями не менше двох свідків. Показання свідків оформлюються протоколом опитування свідків, що складається комісією за формою, наведеною у додатку 4.

Свідками можуть бути особи, які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі колгоспі) або в одній системі, або в одному населеному пункті і мають документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Свідками можуть бути також особи, які підтверджують факт роботи заявника і мають документи (підтвердження) про факт свого перебування на підприємстві, в установі, організації, де працювала особа, про яку вони свідчать.

Крім того, свідками також можуть бути особи, які є ветеранами війни, статус учасника війни яким (про факт їх роботи за час, про який вони свідчать) встановлено показаннями свідків.

Показання свідків, які проживають на території інших держав колишнього СРСР, оформлюється у довільній формі з засвідченням підпису свідка в установленому законом порядку. Підтвердження факту роботи цих свідків є обов'язковим.

Отже у будь-якому випадку докази повинні підтверджувати факт роботи заявника в період війни беззаперечно та бути допустимими.

Заявник надала суду письмові докази, які вважала такими, що беззаперечно підтверджують факт її роботи під час Великої Вітчизняної війни.

З наданих нею погосподарських книг за 1943-1945 роки, які містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_6 - батько ОСОБА_5, був власником господарства, а заявник була членом господарства, однак відомостей про роботу членів господарства під час війни зазначені погосподарскі книги не містять, отже вони не можуть бути доказом для підтвердження факту роботи заявника в період з 1943 по 1945 роки.

На запит ОСОБА_5 адміністрація міського округу Сокольський Нижегородської області Російської Федерації надіслала пояснення свідків ОСОБА_9, 1935 року народження та ОСОБА_8, 1950 року народження (а.с.10), які заявник надала суду. Пояснення ОСОБА_9 зафіксовані двічі і викладені різним почерком (а.с.21, 23).

Крім того, ОСОБА_8, 1950 року народження і ОСОБА_10, 1947 року народження свідками вказаних заявником подій не були, за замістом їх пояснень вбачається, що про обставини роботи заявника у зазначений період вони довідались зі слів своїх батьків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги письмові показання вказаних свідків, які на думку заявника, підтверджують факт її роботи в період війни, оскільки ці пояснення не засвідчені у встановленому законом порядку та відсутні відомості про факт роботи свідків за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Отже ці докази не відповідають ні вимогам Типового положення про комісії з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасників війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства соціального захисту населення України 30.05.1996 року №79, ні положенням ЦПК України, який не відносить до допустимих доказів письмові пояснення громадян.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав вважати надані заявником докази такими, що беззаперечно підтверджують факт її роботи в період Великої Вітчизняної війни з 01 січня 1943 по 09 травня 1945 року.

Заперечення заявника відносно того, що факт роботи індивідуального господарства їх сім'ї в період війни беззаперечно підтверджується записом у погосподарській кнізі за 1943-1945 роки, де є інформація про наявність індивідуального господарства ОСОБА_6, про склад їх сім'ї і про те, що з 1943 по 1945 роки в господарстві утримувалась корова, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці відомості погосподарської книги підлягають урахуванню у сукупності з доказами про роботу індивідуального господарства та конкретного заявника.

Посилання заявника на те, що три свідка звернулися в адміністрацію міського округу Сокольський Нижегородської області і просили засвідчити їх підписи не спростовують того факту, що підписи свідків адміністрацією так і не посвідчені.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської радипідлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_5, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко