ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/689/18

Головуючий у першій інстанції - Слісар А.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/149/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: відповідача ОСОБА_2, представника позивача

ОСОБА_3 - ОСОБА_4

сторони:

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Менського районного суду Чернігівської області у складі судді Слісаря А.В. від 24 липня 2018 року, місце ухвалення м. Мена, дата складання повного тексту рішення 27 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що від шлюбу із відповідачем, який було зареєстровано 18.11.2008 року, вони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, які проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач не проживає із родиною, у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, ОСОБА_3 просила cтягнути з ОСОБА_2 на свою корить аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі не менше, ніж 10 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування розміру заявлених позовних вимог ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, при цьому отримує значні кошти, і має можливість сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі по 5 000 грн. щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Менського районного суду від 24.07.2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 10.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 10.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.07.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким визначити розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі по 1 500 грн. на кожну дитину на місяць до досягнення ними повноліття. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не заперечує свого обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дітей, проте вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано визначено розмір аліментів по 5 000 грн. щомісячно на кожну дитину. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що на утриманні відповідача перебуває дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також батьки, які є пенсіонерами та потребують відповідного лікування. Доводи апеляційної скарги стверджують, що розмір аліментів на утримання дітей в сумі 10 000 грн. значно перевищує розмір прожиткового мінімуму, що свідчить про те, що обов'язок по утриманню дітей суд першої інстанції поклав лише на відповідача, а не на обох батьків. Доводи апеляційної скарги вказують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не в повній мірі прийняв до уваги положення статей 182,184 СК України. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно достатності доходів відповідача, і зазначає, що сума 3 926 626 грн., яка зазначена у повідомленні Менської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, як одержаний річний дохід відповідача, не є його доходом за 2017 рік, оскільки вказана сума відображає оборот коштів, з яких відповідач проводив відповідні платежі зі сплати податків, заробітної плати, платежі з придбання паливно-мастильних матеріалів, витрат з ремонту автомобілів та інших необхідних витрат для зайняття підприємницькою діяльністю. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що з врахуванням суми витрат за 2017 рік у розмірі 3 806 626 грн., сума його доходу за 2017 рік становить 120 000 грн. ОСОБА_2 вважає, що визначення розміру аліментів в сумі 3 000 грн. щомісячно на двох дітей є таким, що відповідає його фінансовим можливостям.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 24.07.2018 року. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що є безпідставними посилання ОСОБА_2 на те, що на його утриманні перебуває матір ОСОБА_10, яка є пенсіонером, оскільки матір відповідача працює.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи, не з'явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з 18.11.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8), від якого мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9) та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10). На час розгляду даного спору в судовому порядку діти сторін по справі проживають з позивачем ОСОБА_3

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.58), ОСОБА_2 також є батьком дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.58).

Згідно довідки МСЕ-ЧНВ №163562, виданої 31.08.2009 року, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, є особою з інвалідністю І групи, потребує стороннього догляду (а.с.17). Як вбачається із довідки №1525 від 24.10.2015 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Менської райдержадміністрації і одержує компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи (а.с.18). ОСОБА_11 є матір'ю позивача.

Відповідно до повідомлення Менської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області №125/9/25-12-10-024 від 06.06.2018 року (а.с.68), одержаний річний дохід згідно поданої звітності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2016 рік становить 1 259 300,00 грн., за 2017 рік - 3 926 626,00 грн.

Згідно повідомлення ТСЦ №7444 Регіонального сервісного центру в Чернігівській області Міністерства внутрішніх справ України №31/25/16-382 від 05.06.2018 року (а.с.53), ОСОБА_2 є власником 6 транспортних засобів, серед яких легковий та вантажні транспортні засоби.

Як вбачається із статуту ТОВ "ПРАЙМ ОФІС" (а.с.64-66), ОСОБА_2 є одним із засновників вказаного товариства, і його частка у статутному капіталі товариства складає 33,33%.

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1

Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив із приписів статей 180,182,184 Сімейного кодексу України та із фактичних обставин справи. Як зазначено у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, при вирішенні даного спору по суті судом враховано, що обов'язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, прийнято до уваги, що стан здоров'я дітей та платника аліментів є задовільним, наявність у платника аліментів іншої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка також має задовільний стан здоров'я, а також матеріальне становище платника аліментів, а саме, розмір його доходів та наявність у відповідача у власності 6 транспортних засобів. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог заявленого позову про стягнення аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 24.07.2018 року, оскільки вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги вказують, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не була врахована наявність у відповідача батьків ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, які є пенсіонерами, і відповідач надає їм матеріальну допомогу. Також у доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що на його утриманні перебуває дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, і вказана обставина не прийнята до уваги судом першої інстанції при вирішенні вимог заявленого позову. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки як вбачається із рішення суду від 24.07.2018 року, при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції були прийняті до уваги вказані фактичні обставини справи та приписи статті 182 Сімейного кодексу України, яка регламентує обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Крім того, представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що є безпідставними посилання ОСОБА_2 на те, що на його утриманні перебуває матір ОСОБА_10, яка є пенсіонером, оскільки матір відповідача працює. Вказана обставина відповідачем не спростована.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що розмір аліментів на утримання дітей в сумі 10 000 грн., який визначено до сплати рішенням суду першої інстанції, значно перевищує розмір прожиткового мінімуму, що свідчить про те, що обов'язок по утриманню дітей суд першої інстанції поклав лише на відповідача, а не на обох батьків. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 2,3 статті 11 Закону України ''Про охорону дитинства'' визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Необхідно зазначити, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.07.2018 року узгоджуються із приписами ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що обов'язок по утриманню дітей сторін спору суд першої інстанції фактично поклав лише на відповідача, а не на обох батьків, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 24.07.2018 року. Оскільки при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції прийнято до уваги, що позивач ОСОБА_3 станом на час судового розгляду справи не працює, при цьому здійснює догляд за сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10) та матір'ю ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка є особою з інвалідністю І групи та потребує стороннього догляду (а.с.17,18).

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно достатності його доходу, як фізичної особи - підприємця для сплати аліментів у визначеному судом розмірі, і зазначає, що сума його доходу за 2017 рік відображає оборот коштів, з яких він проводив відповідні платежі зі сплати податків, заробітної плати, платежі з придбання паливно-мастильних матеріалів, витрат з ремонту автомобілів та інших необхідних витрат для зайняття підприємницькою діяльністю. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із наступного. Аналізуючи матеріальне становище платника аліментів при визначенні розміру аліментів, відповідно до приписів п.2 ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, суд першої інстанції врахував повідомлення Менської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області №125/9/25-12-10-024 від 06.06.2018 року (а.с.68) щодо одержаного річного доходу згідно поданої звітності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за 2016 рік, за 2017 рік. Також судом першої інстанції враховано, що згідно повідомлення ТСЦ №7444 Регіонального сервісного центру в Чернігівській області Міністерства внутрішніх справ України №31/25/16-382 від 05.06.2018 року (а.с.53), ОСОБА_2 є власником 6 транспортних засобів, серед яких легковий та вантажні транспортні засоби. Згідно статуту ТОВ "ПРАЙМ ОФІС" (а.с.64-66), ОСОБА_2 є одним із засновників вказаного товариства, і його частка у статутному капіталі товариства складає 33,33%. Визначаючи розмір аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_2, суд першої інстанції з врахуванням приписів статей 182, 184 Сімейного кодексу України та фактичних обставин справи прийшов до висновку, що є необхідним стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно на кожну дитину. При цьому суд першої інстанції виходив з тих обставин, що вказаний розмір аліментів може бути присуджений судом, оскільки в ході судового розгляду даної справи на підставі оцінки судом кожного доказу окремо, а також взаємного зв'язку доказів у їх сукупності встановлено наявність достатності заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_2 для сплати аліментів на утримання двох дітей у зазначеному розмірі.

Приймаючи до уваги наведене, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 24.07.2018 року, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні приписів статей 77,78 ЦПК України. Відповідно до ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 26.11.2018 року.

Головуючий: Судді: