Ухвала

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 445/942/16-ц

провадження № 61-693св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору укладеного 25 квітня 2006 року між ОСОБА_4 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»), який складається із заяви від 25 квітня 2006 року, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, Пам'ятки клієнта. Позовна заява мотивована тим, що він не був ознайомлений, не підписував, а відтак не погоджувався із Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, Пам'яткою клієнта. Крім цього, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав ОСОБА_4 по одному примірнику вищезазначених документів, також Заяви про укладення договору, які є складовими кредитного договору. Такі обставини свідчать про недотримання сторонами вимог законодавства щодо письмової форми правочину, що є підставою визнання правочину недійсним.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2017 року у

задоволенні позову відмовлено.

Указане рішення оскаржив ОСОБА_4, подавши апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_4 оскільки апелянтом не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги та запропоновано апелянту строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5-ти днів з моменту отримання копії ухвали подати суду документ, що підтверджує сплату судового збору або докази про звільнення від сплати такого, роз'яснено, що у випадку невиконання вимог ухвали, апеляційна скарга буде визнана неподаною та такою, що підлягає поверненню.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянту.

4 січня 2018 року ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року. У касаційній скарзі звертає увагу суду на те, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, при постановленні оскарженої ухвали, судом не застосовувалася стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Стосовно застосування статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлені правові висновки, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/24881/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача фінансових послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц свідчить, що колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17).

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа № 761/24881/16-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 445/942/16-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Зупинити касаційне провадження у справі № 445/942/16-ц за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/24881/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель