У Х В А Л А

23 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 715/746/18

провадження № 61-47080 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ :

16 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою про відшкодування шкоди, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 13 червня 2014 року приблизно о 23:57 год. на 521 км + 300 м автодороги М-19 «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» біля АЗС «Shell», яка розташована між с. Валя Кузьмина та с. Тарашани Глибоцького району Чернівецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Toureg» з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «ВАЗ-21093» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 - сином позивачки. У салоні транспортного засобу марки «ВАЗ-21093» з номерним знаком НОМЕР_2 знаходились пасажири - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Внаслідок ДТП водій та пасажири транспортного засобу марки «ВАЗ-21093» з номерним знаком НОМЕР_2 загинули. Винуватцем ДТП за вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі 715/2631/14-к, визнано водія транспортного засобу марки «Volkswagen Toureg», з номерним знаком НОМЕР_1, ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність винуватця на момент події була застрахована в ПрАТ «УПСК». Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика. Позивачка, яка є матір'ю загиблого ОСОБА_3 7 червня 2017 року звернулася до відповідача з повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування. За цією заявою розмір належного страхового відшкодування становив: 73 080 грн, з яких: 14 616 грн - моральна шкода; 74 176 грн - витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника; 43 848 грн - відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втрата годувальника). Позивачці ОСОБА_1 відповідачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 21 924 грн, з яких: 7 308 гр. - моральна шкода; 14 616 грн - витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника (з урахуванням лімітів, встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). На відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втрата годувальника) було відмовлено. Позивачка вважає таку відмову у відшкодуванні шкоди, заподіяної смертю годувальника протиправною та безпідставною, що суперечить нормам статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки не може бути підставою для відмови у виплаті такого страхового відшкодування посилання відповідача, що нею не надано жодного документу, що підтверджує дохід її загиблого сина ОСОБА_3, який працював неофіційно, а також на те, що не можливо здійснити розрахунок такого відшкодування.

Просила суд стягнути з ПрАТ «УПСК» на її користь 21 924 грн відшкодування шкоди, заподіяної смертю (втрата годувальника) її сина ОСОБА_3 та покласти на відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи - на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив того, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що син позивачки працював та отримував хоча б якийсь дохід, а також на відсутність інших доказів, окрім довідки сільської ради, які б свідчили, що позивачка перебувала на утриманні свого померлого сина і залежала від його заробітку, тим більше, що на момент смерті сина ОСОБА_1 отримувала пенсію в розмірі, що перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2018 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції в повному обсязі було встановлено права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірено доводи та надано належну правову оцінку. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені письмовими матеріалами справи.

15 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2018 року та просила відкрити касаційне провадження у вказаній справі, скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається зі змісту судових рішень у справі заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 24 924 грн. (21 924 + 3 000), що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 4 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко