Головуючий у 1 інстанції Пікалова Н.М.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситника Д.Л.,

учасники справи:

представник позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу № 234/11995/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2018 року (суддя Пікалова Н.М.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області, повний текст судового рішення складено 09 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, в обґрунтування якого послався на те, що вироком Краснолиманського міського суду Донецької області засуджено ОСОБА_2 за ст.123 КК України за умисне тяжке тілесне ушкодження заподіяне в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства та тяжкої образи з боку потерпілого. Потерпілим по зазначеній справі виступає він. Вважає, що протиправними діями відповідача йому завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода складається з витрат на лікування в розмірі 4 111,43 грн. та частини вартості путівки в розмірі 333,33 грн., загалом - 4 444,76грн. Моральна шкода полягає в фізичних та душевних стражданнях, які йому довелося відчути в звязку з неправомірними діями відповідача, а саме: тривале лікування, ушкодження здоровя, додаткові витрати та порушення звичайного укладу життя, зіпсована відпустка. Моральна шкода оцінив в 100 000 грн., яку і просив стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в листопаді 2017 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого послався на те, що вироком Краснолиманського міського суду Донецької області, ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 296 КК України , тобто за гуде порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи цинізмом. Потерпілим по даній справи є він. Вважає, що протиправними діями останнього йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 500 000 грн., яку просив стягнути з відповідача ОСОБА_4

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задовольнити частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 4 111,43 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково: стягнуто ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В наслідок часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум, суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягнув різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму, а саме : стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 5 888,57 грн.

З зазначеним рішення суду не погодився ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відсутні звязок між його діями та душевними хвилюваннями ОСОБА_2, тобто відсутні обовязкові умови для відшкодування моральної шкоди. Також при визначені розміру шкоди суд першої інстанції не врахував, все обставини справи та норми матеріального права.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просила її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Позивачем ОСОБА_4 рішення суду оскаржується лише в частині задоволення зустрічних позовних вимог, тому в іншій частині апеляційний судом не перевіряється.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.10.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України. Потерпілим по даній справі є ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4, ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних хвилювання та стражданнях, пов'язаних з можливістю бути покараним до позбавлення волі, за нанесення тілесних ушкоджень, використанням свого вільного та робочого часу у зв'язку зі слідчою та судовою тяганиною. При визначенні розміру відшкодування судом враховано, що збитки, завдані позивачу кримінальним правопорушенням, відповідачем добровільно не відшкодовані.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Вимогами ч. 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питання , чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особо.

Таким чином, обставини щодо винуватості ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 269 КК України не потребують доказування, оскільки встановлені вироком по вищевказаній кримінальній справі, який набрав законної сили.

Відповідно до ст. 1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди , суд виходив з того, що між неправомірними діяннями відповідача ОСОБА_4 та наслідком у вигляді заподіяння позивачу моральної шкоди наявний причинний звязок та доведена вина останнього. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд врахував, що діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та стражданнях повязаних з можливістю бути покараним до позбавлення волі, за нанесення тілесних ушкоджень, використання свого вільного та робочого часу у звязку зі слідчою та судовою тяганиною, порушення його звичайного укладу життя. При ухвалені рішення суд звернув увагу на те, конфлікт в наслідок якого ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення був спровокований саме неправомірними діями ОСОБА_4, щодо ОСОБА_2 та його родини.

Суд першої інстанції вірно визначив грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. з врахуванням характеру правопорушення, глибини моральних страждань позивача та конкретних обставини справи, наслідки, які настали для потерпілого ОСОБА_2, ступеню вини відповідача ОСОБА_4 виготовлено ва А.О. , вимог розумності і справедливості, та інших обставин справи, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо відсутні звязку між ОСОБА_4 діями та душевними хвилюваннями ОСОБА_2, тобто відсутні обовязкові умови для відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим , оскільки повність спростовуються матеріалами справи , а саме вироком Краснолиманського міськрайонного суду від 02.10.2017 року, поясненнями свідків та іншим.

Інші обставини, на які посилаються ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, також спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи , викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте, відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За вказаних обставин доводи позивача про неналежну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивач не надала.

Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

ОСОБА_6

Повний текст судового рішення складений 31 травня 2018 року.

Головуючий: О.О.Тимченко