22-ц/775/190/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року Єдиний унікальний номер 266/4810/17

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів цивільної палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року, у складі судді Пантелєєва Д.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Маріупольської міської ради,

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю крамниця «Галатея»

про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради, в якому просив:

- визнати незаконною (неправомірною) бездіяльність відповідача щодо не надання інформації про причини відмови у видачі дозволу розробки проекту землеустрою відводу земельної ділянки для організації входів в приміщення по вул. Латишева, 31 в Приморському районі у м. Маріуполі, зобовязати відповідача надати відповідну інформацію;

- визнати незаконним рішення відповідача від 25 жовтня 2017 року про відмову позивачу у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки для організації входів в приміщення по вул. Латишева, 31 в Приморському районі м. Маріуполя;

- зобовязати відповідача скасувати рішення від 25 жовтня 2017 року про відмову у видачі дозволу на розробку землеустрою по відводу земельної ділянки для організації входів в приміщення по вул. Латишева, 31 в Приморському районі міста Маріуполя;

- зобовязати відповідача прийняти (видати) рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки для організації входів в приміщення по вул. Латишева, 31 в Приморському районі міста Маріуполь.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року клопотання відповідача задоволено.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними закрито.

Повідомлено позивачу, що він має право звернутися до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, просив її скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду спору по суті.

При цьому зазначає, що відповідач є органом виконавчої влади, однак зазначене рішення не підсудне адміністративному суду, оскільки у даному випадку відповідач виступає як власник майна, а тому справа підсудна цивільній юрисдикції.

Відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін та третьої особи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що свідчать записи в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 335, 336, та повідомлення про отримання повістки про виклик до суду (а.с. 39).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі. Представник відповідача направив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.40).

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі, суд зважаючи на характер спірних правовідносин, дійшов висновку, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Однак з таким висновком апеляційний суд не може погодитись з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Маріупольської міської ради від 25 жовтня 2017 року № 7/22-2017 товариству з обмеженою відповідальністю крамниця «Галатея» (далі ТОВ крамниця «Галатея») відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0260 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування існуючих входів та організації двох окремих додаткових входів) по вул. Латишева, 31 в Приморському районі міста м. Маріуполя (а.с.5).

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 обґрунтував свій позов тим, що він є орендатором нежилого приміщення по вул. Латишева, 31 в Маріуполі відповідно договору оренди, укладеного між ним та ТОВ крамниця «Галатея», відповідно до якого останнє зобовязалося забезпечити окремі входи виходи в орендоване приміщення. ТОВ крамниця «Галатея» розробило відповідну документацію та звернулося до Маріупольської міської ради з відповідною заявою.

Оскаржуваним рішенням відповідач суттєво порушив права та інтереси позивача щодо нормального користування обєктом оренди та його експлуатації, оскільки обмежений вільний доступ в орендоване приміщення, що ускладнює експлуатацію та робить її незабезпеченою, зокрема в частині пожежної безпеки (а.с.1).

Відповідно до положень ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».>

Відповідно п. 10 перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження,

Відповідно до ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналіз зазначених статей призводить апеляційний суд до висновку, що до предметної юрисдикції адміністративних судів належать саме публічно-правові спори, зокрема, за позовами фізичної особи до органу місцевого самоврядування як до субєкта владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності, відповідно, прийнятих або вчинених ним при здійсненні управлінських функції при реалізації делегованих державою владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на наведене вище, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України).

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

При цьому, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, оскаржуваним рішенням Маріупольської міської ради було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ТОВ крамниця «Галатея», а із даним позовом до суду звертається ОСОБА_1, вважаючи що цим рішенням були суттєво порушені його права, та захищаючи своє право користування обєктом оренди, для нормального користування і експлуатації якого у власника обєкту оренди виникла необхідність відводу земельної ділянки.

Отже, у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його субєктами, апеляційний суд приходить до висновку, що цей спір, на вимогу статті 19 ЦПК України, необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач не оскаржує рішення міської ради з підстав порушення порядку його прийняття, визначеним саме адміністративним законодавством, а намагається захистити своє право користування нежитловим приміщенням, яке виникло на підставі договору оренди, для нормального користування яким необхідно відвести земельну ділянку.

Суд на зазначене уваги не звернув, що призвело до порушення норм процесуального права та порушення прав позивача, що на вимогу ст. 379 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

ОСОБА_2