Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором сумі 33586,60 грн., з яких: 23470,06 -тіло кредиту, 245,80 грн. - відсотки за користування кредитом, 9870,74 грн. - комісія, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що за умовами договору факторингу № б/н від 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №7 від 21.02.2013 року, укладеним між «ОТП Банк» та ОСОБА_1 Згідно умов вказаного договору, Банк надав відповідачці кредит в сумі 30000,00 грн. зі сплатою 12 % річних та з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 21.02.2016 року. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, станом на 10.11.2016 року утворилася вказана вище заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на наявність довідки про відсутність у відповідачки заборгованості за кредитним договором. Вважає, що суд дійшов такого висновку передчасно, оскільки на момент видачі Акціонерним товариством «ОТП Банк» ОСОБА_1 вказаної довідки, а саме 29.12.2014 року остання дійсно не мала заборгованості перед банком, так як право вимоги 22.12.2014 року було уступлено позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було повністю погашено заборгованість перед банком, що свідчить про виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором, а ТОВ «ОТП Факторинг» в свою чергу не надано суду належних та переконливих доказів про те, що має право вимоги саме за кредитним договором № від 21.02.2013 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна враховуючи таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що 21.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 30 000,00 грн. зі сплатою 12 % річних та кінцевим терміном повернення кредитних коштів 21.02.2016 року (а.с. 5-7).

Відповідно до п.1.2.1 вказаного договору, банк надає позичальнику строковий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком №1 "Графік платежів", що є його невід'ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору.

За управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений у графіку платежів, що є невід'ємною частиною даного договору ( п.1.4.4).

Згідно п. 3.2 Глави 3 Розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ №174 від 01.06.2011 №174, Банк (філія, відділення) видає з операційної каси готівку національної валюти, зокрема, за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу), за операціями з клієнтами (видача кредиту, відшкодування сумнівних банкнот, які за результатами дослідження визнані справжніми, тощо).

Вказані кошти були отримані відповідачкою, що підтверджується заявою на видачу готівки № 7 від 21 лютого 2013 року (а.с. 13).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідачка, в порушення норм закону та умов договору, свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 10.11.2016 р. має заборгованість в сумі 33586,60 грн., з яких: 23470,06 заборгованість по тілу кредиту, 245,80 грн. - відсотки за користування кредитом, 9870,74 грн. - комісія.

Заперечуючи щодо задоволення позову як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час її перегляду апеляційним судом, відповідачка стверджувала, що свої зобов'язання за договором кредиту виконала, на підтвердження чого вказувала на наявність довідки про відсутність заборгованості за вказаним кредитним договором.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Так, дійсно, в матеріалах справи міститься довідка, видана АТ «ОТП Банк» від 29.12.2014 року про те, що ОСОБА_1 не має заборгованості по кредитному договору № від 21.02.2013 року. (а.с. 59).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору факторингу від 22.12.2014 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» та боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості. Факт передачі права грошової вимоги за договором, між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 підтверджується витягом з Додатку до договору факторингу № 22/12/2014/1-1 від 22.12.2014 (а.с. 15, 79).

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що станом на момент видачі Акціонерним товариством «ОТП Банк» відповідачу вказаної довідки, остання дійсно не мала заборгованості за кредитним договором саме перед АТ «ОТП Банк», що не виключає існування вказаних боргових зобов'язань перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вказані обставини підтверджуються і довідкою АТ «ОТП Банк» від 22.12.2017 № 010-01-4/246, зі змісту якої встановлено, що на момент укладення договору факторингу (22.12.2014 року) борг ОСОБА_1 перед АТ «ОТП Банк» становив 33586,60 грн., з яких: 23470,06 заборгованість по тілу кредиту, 245,80 грн. - відсотки за користування кредитом, 9870,74 грн. - комісія, та не був погашений позичальником. (а.с. 105).

Натомість 29.12.2014 року ОСОБА_1 вказаної заборгованості перед АТ «ОТП Банк» вже не мала, у зв'язку із уступленням останнім права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Судом апеляційної інстанції роз'яснювалось ОСОБА_1 право надати докази на спростування вимог позивача, якими могли б бути квитанції про погашення кредиту, для чого оголошувалась перерва у судовому засіданні. Проте відповідачка таких доказів не надала, посилаючись на те, що квитанцій не зберегла.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу

Аналіз зазначених норм матеріального та процесуального закону у їх взаємозв'язку із встановленими обставинами справи дає підстави дійти висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлені не були, допущені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору по суті, рішення суду першої інстанції, в силу ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухвалення нового - про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3445,00 грн. понесених судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № від 21.02.2013 року в сумі 33586,60 грн., з яких: 23470,06 - заборгованість за кредитом, 245,80 грн. - відсотки за користування кредитом, 9870,74 грн. - комісія.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 3445,00 грн. понесених судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді