АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2497/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційними скаргами Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» - Ларченко Ірини Миколаївни

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 р. ,

встановила:

у грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його звільнення з посади заступника начальника дирекції за напрямом діяльності в ПАТ КБ «Євробанк» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з 25 листопада 2016 р., скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 26 листопада 2016 р. по день фактичного поновлення, стягнути компенсацію за невикористану відпустку в сумі 17 741 грн. 70 коп., стягнути вихідну допомогу в сумі 24 838 грн. 38 коп., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 р. позов було задоволено частково - поновлено позивача на роботі з 25 листопада 2016 р., стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу - 314 619 грн. 48 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 р. було допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 р. було стягнуто з відповідача га користь держави судовий збір в сумі 3 697 грн. 39 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Комерційний банк «Євробанк» - Ларченко І.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Також Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Комерційний банк «Євробанк» - Ларченко І.Ю. було подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 р., в якій вона просить скасувати додаткове рішення.

В ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він працював 21.02.2011 у відповідача на посаді заступника начальника дирекції за напрямком діяльності. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 р. його було поновлено на посаді та цього ж дня наказом №375-ОС від 25 листопада 2016 р. його було звільнено з посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією банку. Оскільки його було звільнено незаконно, позивач просив скасувати наказ про його звільнення №376-ОС від 25 листопада 2016 р., поновити на роботі на посаді заступника начальника дирекції за напрямом діяльності в ПАТ КБ «Євробанк» з 26 листопада 2016 р., стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 26 листопада 2016 р. по день поновлення, компенсацію за невикористану відпустку, допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 р. позов було задоволено частково - поновлено позивача на роботі з 25 листопада 2016 р., стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу - 314 619 грн. 48 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 р. було допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 р. було стягнуто з відповідача га користь держави судовий збір в сумі 3 697 грн. 39 коп.

Задовольняючи вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено незаконно, оскільки не було дотримано встановленого законом порядку, а тому він підлягає поновленню на займаній раніше посаді та на його користь має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами по справі не оскаржується.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 21, 40, 49-2, 240-1 КЗпП України, постанову КМ України №100 від 08.02.1995.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 р. ОСОБА_3 було поновлено на роботі на посаді заступника начальника дирекції за напрямком діяльності ПАТ КБ «Євробанк», стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2017 р. вказане рішення було змінено в частині визначення розміру середнього заробітку.

Наказом №3750-ОС від 25 листопада 2016 р. ОСОБА_3 було поновлено на посаді з 19 травня 2016 р. з метою негайного виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 р. та вказано про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наказом №3760-ОС від 25 листопада 2017 р. ОСОБА_3 було звільнено з 25 листопада 2016 у зв'язку з ліквідацією банку відповідно до п. 1 ч 1 ст. 40 КЗпП України на підставі ст. 240-1 Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі та дійшов вірного висновку щодо порушення прав позивача, оскільки при його звільненні довідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем не було дотримано порядку вивільнення працівників, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі на рішення суду, висновків суду першої інстанції не спростовують, всі були предметом перевірки та отримали належну правову оцінку.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України та ст. 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Також суд першої інстанції дав правильну оцінку доводам представника відповідача щодо неможливості поновлення позивача через ліквідаційну процедуру та скорочення штату, оскільки ця обставина не може бути підставою для відмови в поновленні на роботі працівника.

Посилання апелянта на те, що позивача було правомірно звільнено з роботи і він не може бути поновлений на роботі через запровадження ліквідаційної процедури на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.08.2016 №1523 «Про запровадження ліквідаційної процедури ПАТ КБ «Євробанк», є необґрунтованими, оскільки ліквідаційна процедура ще не закінчена, установа не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та відсутній запис про припинення діяльності із зазначенням правонаступника.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнув з відповідача на користь позивача 314 619 грн. 48 коп., виходячи з розміру середнього заробітку в сумі 1 182 грн. 78 коп., що було встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2017 р.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і на користь позивача не може бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки в банку запроваджено ліквідаційну процедуру, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов'язанням банку перед кредиторами. В ч. 3 ст. 46 даного Закону закріплено, що вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Враховуючи вказані положення в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог особи, яка визнана кредитором банку, має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, встановлено вказаним Законом.

Також не підлягає задоволенню апеляційна скарга на додаткове рішення, яким було допущено негайне виконання рішення, оскільки додаткове рішення було ухвалено в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України та відповідно до положень пп. 2 та 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та залишення його без змін.

Також слід зазначити, що при зверненні до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції апелянтом не було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої скарги, суд залежно від конкретних обставин справи може зобов'язати скаржника доплатити належну суму судового збору або стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

В даному випадку, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» - Ларченко І.М. на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року було з'ясовано факт несплати скаржником судового збору за подання апеляційної скарги, а тому слід стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» на користь держави судовий збір в розмірі 5 546 грн. 09 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» - ЛарченкоІрини Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 року - без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» (01032, м.Київ, бул. Шевченка, 35; ) на користь держави судовий збір в розмірі 5 546 грн. 09 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів

Головуючий

Судді