Справа № 459/3444/17
Провадження № 2/459/315/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Червонограді цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Червоноградський ринок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.. В його обґрунтування посилався на те, що згідно наказу №160-к від 19.08.2016 року його було прийнято на роботу на посаду заступника директора КП «Червоноградський міський ринок» з 20.08.2016 року за безстроковим трудовим договором. Відповідно до наказу №180-к від 28.07.2017 року посаду заступника директора було виключено зі штатного розпису та повідомлено його про це. 29.07.2017 року було видано наказ №232-к про надання йому відпустки та наступне звільнення, днем звільнення вважати останній день відпустки 29.10.2017 року. У звязку із тимчасовою непрацездатністю виносились накази про продовження відпустки та відповідно змінювалась дата звільнення. 21.11.2017 року було видано наказ №268-к про продовження відпустки та зміну дати звільнення на 27.11.2017 року. Копію цього наказу він отримав 05.12.2017 року. Вважає, що скорочення штату на підприємстві було незаконним та здійснене директором свавільно з особистих мотивів із порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема вказав, що директор підприємства ОСОБА_5 прийняв рішення про скорочення штату працівників, керуючись особистими мотивами, так як між ними склались особисті неприязні відносини в наслідок того, що він повідомив про факт фіктивного працевлаштування на підприємстві прибиральниці у правоохоронні органи, за що останній погрожував йому звільненням. Крім того 12.04.2017 року за ініціативою керівника підприємства ОСОБА_5 було ліквідовано профспілкову організацію. Крім того зазначив, що процедура звільнення була також порушена. А саме, що за період з 27.09.2017 року по 27.11.2017 року (час тимчасової непрацездатності) йому не було надано 4 дні щорічної відпустки і 1 день додаткової відпустки. Також йому не було повідомлено про наявність вакантних посад на підприємстві. Внаслідок неправомірного звільнення йому було спричинено моральну шкоду. Він переніс значний емоційний стрес, втратив душевну рівновагу, що суттєво змінило налагоджений стиль існування. У звязку із втратою роботи у нього виникли матеріальні труднощі, так як на його утриманні троє дітей, двоє із яких малолітні. Перебування у стресовому стані негативно відзначилось на його сімейних відносинах та стані здоровї, що спричинило йому значні душевні страждання. Тому просить позов задовольнити.

29.12.2017 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

16.01.2018 року позивач подав суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

16.01.2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

24.01.2018 року позивачем подано відповідь на відзив.

25.01.2018 року позивач подав суду письмове клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

26.01.2018 року представник відповідача подав суду письмове заперечення на відповідь на відзив.

02.02.2018 року було вирішено проводити судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

20.02.2018 року позивач через свого представника позовні вимог підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовні заяву. Пояснив, що скорочення посади позивача було проведено правомірно з дотриманням вимог трудового законодавства та в порядку, визначеному статутом підприємства, на час звільнення позивачу були надані невикористані відпустки за його заявою, в подальшому під час перебування на лікарняному у період відпустки останній отримав право на ще 5 днів відпустки, однак із заявою про надання такої не звертався, тому йому було виплачено компенсацію за цю відпустку при звільненні. Вимоги позивача про стягнення з підприємства вважає безпідставними, так як при звільненні позивача не було порушено його трудових прав, оскільки таке було проведено правомірно і законно. Просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, повністю дослідивши усі обставини справи суд вирішив наступне.

Пунктом 1 частини 1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договiр, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договiр до закiнчення строку його чинностi можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змiн в органiзацiї виробництва i працi, в тому числi лiквiдацiї, реорганiзацiї, банкрутства або перепрофiлювання пiдприємства, установи, органiзацiї, скорочення чисельностi або штату працiвникiв.

Судом встановлено, що позивач з 20.08.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме працював на посаді заступника директора Комунального підприємства «Червоноградський ринок», що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-ІІ №4888529 та копією наказу №160-к від 19.08.2016 року.

Відповідно до п.п.5.1.2 Статуту КП Червоноградський ринок, затвердженого рішенням Червоноградської міської ради №570 від 13.07.2017 року самостійно визначає структуру управління, встановлює штати. Розділом 6 Статуту передбачено, що управління підприємством здійснює його директор.

28.07.2017 року директором КП Червоноградський ринок було прийнято наказ №180-к про скорочення штату працівників, відповідно до якого виключено зі штатного розпису, затвердженого 20.07.2017 року №165-к посаду заступника директора та прибиральниці службових приміщень. У даному наказі зазначено не пізніше ніж за 2 місяці попередити працівників, що підпадають під скорочення, про можливе їх вивільнення та запропонувати переведення на вакантні посади.

Наказом №181-к від 29.07.2017 року було затверджено та вирішено ввести в дію з 01.10.2017 року новий штатний розпис КП Червоноградський ринок, до якого наказом від 01.08.2017 року було внесено зміни.

Як вбачається із копії повідомлення №1 від 29.07.2017 року позивача було письмово повідомлено про скорочення штату працівників, у якому зазначено, що станом на 29.07.2017 року на підприємстві відсутні вакансії, які можуть бути запропоновані ОСОБА_4 для його подальшого працевлаштування.

15.08.2017 року ОСОБА_4 було письмово повідомлено про звільнення на КП Червоноградський ринок вакантної посади прибиральника критих приміщень та можливість переведення, що підтверджується письмовим повідомленням №5 від 15.08.2017 року. Згоду на переведення на цю посаду позивач не надав.

Як вбачається із копії заяви від 23.09.2017 року ОСОБА_4 звернувся до керівника КП Червоноградський ринок про надання йому щорічної основної відпустки на 23 календарних дні та 8 днів додаткової відпустки.

Наказом №232-к від 27.09.2017 року позивачу було надано невикористані щорічні основні та додаткові відпустки тривалість 31 календарний день та звільнено з посади заступника директора в останній день відпустки 29.10.2017 року у звязку із скороченням штату працівників ( п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Наказами №252-к від 26.10.2017 року, №259-к від 01.11.2017 року, №268-к від 21.11.2017 року та копіями листків непрацездатності стверджується, що ОСОБА_4 у звязку із тимчасовою непрацездатністю продовжувалась відпустка, надана наказом від 27.09.2017 року та встановлювались дати звільнення. Останнім наказом від 21.11.2017 року встановлено дату звільнення 27.11.2017 року.

Судом встановлено, що підставою для звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України послужило скорочення штату працівників Комунального підприємства «Червоноградський ринок».

Посилання позивача на те, що наказ №232-к від 27.09.2017 року був винесений з мотивів особистої неприязні директора до нього у звязку із повідомленням у правоохоронні органи факту фіктивного працевлаштування на підприємстві прибиральниці є безпідставними, так як такий нічим не підтверджений і ґрунтується на особистих припущеннях позивача, а також спростовується поясненнями відповідача у відзиві, де останній вказав, що кримінальне провадження по даному факту було зареєстроване 14.10.2017 року, тобто значно пізніше за винесення спірного наказу.

Також суд не бере до уваги протокол зборів трудового колективу №5 від 29.07.2017 року, відповідно до якого трудовий колектив КП Червоноградський ринок вирішив вважати наказ №180-к від 28.07.2017 року таким, що виданий на підставі субєктивного ставлення директора до працівників і таке скорочення не несе підвищення ефективності та оптимізації управління підприємством.

Згідно із ч.8 ст.65 ГК України повноваження трудового колективу щодо його участі в управлінні підприємством встановлюються статутом або іншими установчими документами відповідно до вимог цього Кодексу, законодавства про окремі види підприємств, закону про трудові колективи.»

Трудовому колективу КП Червоноградський ринок відповідно до п.6.11 Статуту надано повноваження про розгляд і затвердження проекту трудового договору, внесення пропозиції про перелік і порядок надання працівникам соціальних пільг.

Крім того нормами Закону України «Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установа, організаціями» чи іншими нормативно-правовими актами також не передбачені такі повноваження трудових колективів, як розгляд доцільності та підставності рішення адміністрації про скорочення штату працівників.

А тому питання, висвітлене у вище вказаному протоколі зборів трудового колективу №5 від 29.07.2017 року не входить до повноважень таких зборів, визначених Статутом підприємства чи законодавством, тому такий протокол не може бути належним та допустим доказом у справі.

Щодо тверджень позивача про порушення процедури звільнення у звязку із ненаданням йому належних 5 днів невикористаної відпустки, суд прийшов до наступного висновку.

23.09.2017 року ОСОБА_4 подав заяву про надання йому невикористаних основних і додаткових відпусток за 2016-2017 роки тривалістю 31 календарний день.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю позивача наказами підприємства йому неодноразово продовжувалась відпустка, останній перебував у відпустці з врахуванням днів тимчасової непрацездатності з 27.09.2017 року по 27.11.2017 року.

У цей час він ще рахувався таким, що працює у КП Червоноградський ринок і у нього виникло право на 5 днів відпустки.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Відповідно до ст.83 КЗпП та Ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Позивач не звертався із письмовими заявами до підприємства про надання йому 5 днів невикористаної відпустки, а тому йому було виплачено грошову компенсацію за ці невикористані дні відпустки у день його звільнення.

Посилання позивача на те, що він не був повідомлений про наявність інших вакантних посад на підприємстві, що також порушило процедуру його звільнення, теж не знайшли свого підтвердження, так як це спростовується наявими у матеріалах справи письмовими повідомленнями КП Червоноградський ринок.

У матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_4 про те, що останній звернувся до директора КП Червоноградський ринок із вимогою про надання йому 5 днів невикористаної відпустки, у якій вказав, що не надає згоду на виплату йому компенсації за невикористану відпустку. Однак така заява подана позивачем не вчасно 08.12.2017 року, значно пізніше після дня його звільнення. Тому ненадання йому 5 днів невикористаної відпустки з виплатою грошової компенсації не є порушенням з боку керівництва підприємства.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що порушень з боку роботодавця процедури звільнення позивача не допущено, тому підстав для його поновлення на роботі суд не вбачає.

Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, то такі до задоволення не підлягають, з огляду на наведенні вище обставини.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_4 (НОМЕР_1, с.Добрячин, Сокальський р-н., Львівська область) до Комунального підприємства «Червоноградський ринок» (03337929, вул.Сокальська,5, м.Червоноград, Львівська область) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.03.2018 року.

Суддя: М. Д. Новосад