Справа №461/7981/17&g1;
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року. Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до відповідачів. Свої вимоги мотивував тим, що 28 жовтня 2016 року дві, невстановлені слідством особи, під виглядом надання послуг по доставці продуктів харчування , прибули в квартиру АДРЕСА_1 до потерпілого ОСОБА_1, де викрали карту «Приватбанк» № НОМЕР_2 та мобільний телефон № НОМЕР_1. Після скоєння злочину ці особи провели вісім операцій з банківськими терміналами в містах Сокаль та Червоноград Львівської області, оформили миттєвий кредит і в кінцевому результаті нанесли потерпілому збитки на суму 26000 гривень, Позивач зазначає, що він до даного часу сплачує штрафні нарахування та пеню по тілу кредиту в сумі 2600 гривен на місяць, грошові кошти банк знімає з нарахованої пенсії.

Позивач з приводу вказаних подій звернувся із заявою до Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області, де було зареєстроване кримінальне провадження № 0002269. Дане кримінальне провадження здійснювалося слідчим Кравцем Р.В. Вважає, що оперативно-розшукові та слідчі дії у кримінальному провадженні належним чином не проводяться, інформація про хід розслідування потерпілому не надається. Позивач вважає, що такою бездіяльністю органу досудового розслідування йому завдано моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом по професійному захворюванню, у грудні 2016 року переніс інфаркт та мікроінсульт, проходить лікування в Центральній міській лікарні м. Червонограда Львівської області.

Просить суд стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду 45000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ДКС України під час розгляду справи заперечила проти позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 01.11.2016 року Червоноградським ВП ГУНП у Львівській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за фабулою: «31.10.2016 року до відділу поліції звернувся громадянин ОСОБА_1 про те, що 28.10.2016 року, приблизно о 22 год. 30 хв. невідома особа викрала у нього належну йому банківську картку «Приватбанк», з якої в подальшому викрала кошти у сумі 30000 грн.».

У червні та жовтні 2017 року адвокатом ОСОБА_2 до Червоноградської місцевої прокуратури було подано заяву про відвід слідчого у кримінальному провадженні.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Червоноградського відділу поліції заяву про визнання його потерпілим.

Також, 01.03.2017 року та 09.06.2017 року до Червоноградського ВП адвокатом ОСОБА_2 подавалися клопотання про проведення слідчих дій. У квітні 2017 року адвокат звертався зі скаргою на бездіяльність слідчого до слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до положень цього Закону (ст.ст. 1-4, 12) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Оскільки у справі, яка переглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність слідчих органу досудового розслідування та прокурорів в частині невжиття заходів розслідування кримінальної справи у встановлений законом строк, тому суд вважає, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Крім того, суд застосовує статтю 1174 ЦК України, на підставі якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16).

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позов мотивовано лише тим, що вина посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури обґрунтована порушення розумних строків розгляду справи. Інші обов'язкові складові цивільно-правової відповідальності не представлені.

ОСОБА_1 не надав належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на думку позивача, внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Крім того, законодавством не передбачено, що відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень здійснюється з єдиного казначейського рахунку, який належить саме Державній казначейській службі України.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 23, 1174, 1176 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його оголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Р. Юрків