Єдиний унікальний номер 226/15/17 Номер провадження 22-ц/775/616/2018
Категорія 48 Номер провадження 22-ц/775/616/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

судді- доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В .,

за участю секретаря: Глушка С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду від 26 січня 2018 року (під головуванням судді Петуніна І.В.) у справі номер 226/15/17 за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

04 січня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Димитровського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,поділ майна подружжя,вселення в житлове приміщення та встановлення порядку користування квартирою.

04 грудня 2017 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги і просила розірвати шлюб та вирішити питання про судові витрати.

19 грудня 2017 року до суду надійшла заява позивача про її відмову від позову про розірвання шлюбу.

Ухвалою Димитровського міського суду від 19 грудня 2017 року прийнято відмову позивача ОСОБА_2 від її позовних вимог. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу закрито.

У квітні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_3 з зустрічною позовною заявою про поділ спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування зазначив, що з 07.09.2012 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

10 квітня 2015 року він поїхав на заробітки до м.Воркута Республіки Комі Російської Федерації та залишив для утримання сім`ї дружині ОСОБА_2 свою банківську картку, на яку щомісячно перераховувалась пенсія в розмірі 8000 грн..

У період з липня 2015 року по липень 2016 року він щомісячно надсилав дружині кошти у різних розмірах.

У грудні 2016 року, після сварки, його дружина ОСОБА_2 без його дозволу та погодження забрала всі сімейні заощадження в розмірі 3000 дол. США, посилаючись на те, що вони будуть поділені тільки через суд як спільне майно, та віддала всі ці гроші своєму батьку ОСОБА_4.

Просив визнати 3000дол. США спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1500 дол.США, що еквівалентно 40335 грн..

Рішенням Димитровського міського суду від 26 січня 2018 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволені. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 40335 грн..Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд правильно встановив обставини справи, але висновки суду суперечать цим обставинам. Судом правильно встановлено,що сторони під час перебування в шлюбі мали 7500 доларів США, які були сумісними коштами. Але суд помилково вважав що залишилось лише 3000 дол. США, які підлягають розподілу. Суд не встановив, яким чином сторонами були витрачені 4500 дол. США.

Суд не надав оцінки її поясненням про те, що ОСОБА_3 самостійно розпорядився 4500 доларів США, а 3000 доларів США є її часткою у спільному майні з 7500 доларів США. Суд безпідставно вирішив, що саме 3000 доларів США є спільним майном подружжя і не врахував, що 3000 доларів США є її часткою у спільному майні від 7500 доларів США, не зясовано куди поділися 4500 доларів США.

Суд не обґрунтував чому саме не було взято до уваги пояснення свідків та безпідставно не направив на виконання ухвалу про призначення судової експертизи, яку було призначено для дослідження відповідної розписки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без зміни. Зазначив, що в суді було встановлено, що розмір отриманих його дружиною ОСОБА_2 грошових переводів від нього за період з березня 2015 року по вересень 2016 року становить 6200 дол.США . Посилання на те, що 4500дол.США він залишив собі не відповідає дійсності, оскільки у своєму поясненні, яке надавала ОСОБА_2 співробітникам поліції 27.12.2016 року вона зазначила, що взяла спільні кошти в розмірі 3000дол.США. Тому судом вірно було встановлено те, що на час припинення шлюбно-сімейних відносин , станом на 06.12.2017 року залишок цих коштів склав 3000дол. США, які ОСОБА_2 забрала собі. Суд правомірно стягнув з неї 40335 грн., що дорівнює ? частку від 3000 доларів США.

В судове засідання зявився представник ОСОБА_3- адвокат ОСОБА_5. ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином,про що свідчить повістка та телефонограма,отримана нею особисто(а.с.189-190).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та пятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що з 07.09.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_3

перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

З 20.04.2015 року по 15.06.2015 року ОСОБА_3 працював у ТОВ «ДДС-Плюс», а з 16.06.2015 по 23.08.2016 у ТОВ «Північна алмазна компанія» .

Згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 03.02.2017, позивач отримала грошові перекази по системі миттєвих переказів «Золота Корона» за період з 08.09.2015 по 28.04.2016: в доларах США 6200, у російських карбованцях 95000.

У звязку із уточненням ОСОБА_2 своїх позовних вимог та відмовою від позову ухвалою Димитровського міського суду від 19 грудня 2017 року прийнято відмову позивача ОСОБА_2 від позовних вимог. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу закрито.

ОСОБА_2 не заперечувала, що гроші переказував її чоловік ОСОБА_3, працюючи на Півночі, вона забрала 3000 доларів США, однак вважала, що ці кошти складають її частку в спільному майні подружжя. Цю обставину вона підтвердила і в поясненнях, наданих в Мирноградському відділенні поліції Покровського ВП ГУНП в Донецькій області. Однак при цьому в підтвердження цієї обставини не надала ніяких доказів. Вважаючи спільною сумісною власністю подружжя кошти в сумі 7500 доларів США, ОСОБА_2 позовних вимог про розподіл 7500 доларів США не заявляла.

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин, розглянув справу у межах заявлених вимог та дійшов обґрунтованого висновку про те, що 3000 доларів США є спільним майном подружжя і кожен із подружжя має право на ? частку. Сума у відшкодування вартості ? частки стягнута в межах заявлених вимог. Сторони не заперечували, що ОСОБА_3 надсилав кошти ОСОБА_2 для сімейних потреб. Висновок суду узгоджується з положеннями ст.ст.60,65,70 СК України.

Доводи про те, що судом безпідставно не прийнято до уваги пояснення свідків, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про обставини витрати спільних коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надавали пояснення. Допитані ж в якості свідків батьки ОСОБА_2-ОСОБА_8 та ОСОБА_4 підтвердили,що із спільних коштів ОСОБА_2 забрала 3000 доларів США і віддала борги людям. Однак кому саме віддавала і які борги не зазначили і на цю обставину не посилалася сама ОСОБА_2.Таким чином допитані свідки не підтвердили і не спростували підстави позовних вимог.

Посилання на те, що судом безпідставно не проведено експертизу розписки для зясування питання коли був виготовлений рукописний текст розписки про отримання ОСОБА_2 коштів при поділі спільного майна з ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки спір щодо придбання сторонами майна судом не розглядався, а вирішувалося питання щодо розподілу спільного майна в вигляді коштів. Тому в даному випадку для вирішення спору висновок експертизи не мав правового значення.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За встановлених обставин, постановлене судом першої інстанції судове рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 382 ЦПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду від 26 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.05. 2018 року.

Судді: