Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А

23 липня 2018 року смт.Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., вирішуючи питання про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначив, що він є власником автомобіля Daewoo-FSO, державний номерний знак НОМЕР_1, на який, в межах виконавчого провадження №2633801, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Романівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 4 листопада 2011 року було накладено арешт.

Посилаючись на те, що вищевказане виконавче провадження на підставі пункту 6 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" було закінчено, ОСОБА_1 просить зняти арешт з належного йому автомобіля.

Врахувавши обставини справи, суд прийшов до переконання про необхідність повернення ОСОБА_1 позовної заяви з додатками, виходячи з наступного.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Водночас, статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене слід прийти до висновку, що для сторони виконавчого провадження законом встановлений інший порядок захисту порушеного права, зокрема шляхом подання скарги, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 44 ЦПК України, суд, залежно від конкретних обставин, може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання позову за відсутності предмета спору.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Згідно вказаних позивачем обставин та доданих документів, спір про право між ним та віповідачем відсутній, а тому подання зазначеного позову, суд визнає зловживанням ОСОБА_1 процесуальними правами.

Керуючись статтями 44, 258-262, 447 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 повернути позивачу.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя С.В. Бабич