Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа №639/1319/16-ц

провадження № 61-14286св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів Черкасова В. В., Кокоші В. В., Міненкової Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за централізоване водопостачання та водовідведення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають за адресою АДРЕСА_1, є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі абонентського особового рахунку НОМЕР_1. Оскільки зобов'язання з вчасної оплати послуг відповідачі належним чином не виконують, у них утворилася заборгованість з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 31 липня 2015 року у розмірі 3048,14 грн та за централізоване водовідведення за період з 01 жовтня 2012 року по 31 липня 2015 року у розмірі 1515,25 грн, які підлягають стягненню на користь позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 серпня 2016 року у складі судді Труханович В. В. у задоволенні позову КП «Харківводоканал» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість відповідачів за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відсутня через повне її погашення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь заборгованість за централізоване водопостачання та водовідведення у розмірі 5 298,65 грн, яка складається з 2586,65 грн за централізоване водопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 31 липня 2015 року, 1029,80 грн інфляційних втрат, 75,48 грн трьох процентів річних, 1229,36 грн за централізоване водовідведення за період з 01 жовтня 2012 року по 31 липня 2015 року, 356,96 грн інфляційних втрат та 19,19 грн трьох процентів річних від простроченої суми. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості у відповідачів, оскільки на момент звернення з даним позовом до суду у відповідачів існувала заборгованість за централізоване водопостачання та водовідведення, що підтверджується розрахунковою карткою заборгованості з урахуванням вже здійснених усіх оплат по заборгованості та листом №6-469/1-14.2105 від 25 березня 2014 року про залишок заборгованості.

07 грудня 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості за централізоване водопостачання та водовідведення у відповідачів, оскільки між сторонами був укладений договір про погашення заборгованості від 12 березня 2014 року, відповідно до умов якого заборгованість за період з 2000 року по березень 2014 року становила 4794,93 грн, яка була погашена ОСОБА_6

Вказує, що лист від 25 березня 2014 року про залишок заборгованості у розмірі 4918,62 грн, в тому числі і по судовому наказу від 05 грудня 2012 року в розмірі 432,75 грн, вона не отримувала і у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про те, що він направлявся ОСОБА_6 Решта заборгованості за період з 01 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року сплачена відповідачами у липні 2015 року. За таких обставин підстав для задоволення позову немає, оскільки заборгованість за спірний період відповідачами була погашена у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

22 лютого 2017 року до суду надійшли заперечення КП «Харківводоканал» на касаційну скаргу ОСОБА_4, в яких просить залишити без змін рішення апеляційного суду, а касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що апеляційним судом правильно встановлено фактичні обставини справи та воно ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року справу за позовом КП «Харківводоканал» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідних положеннь» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 березня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою та другою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, надаються КП «Харківодоканал» послуги з водопостачання та водовідведення на підставі відкритого абонентського особового рахунку, однак вони здійснюють їх оплату неналежним чином.

Пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань з вчасної оплати послуг з централізованого водовідведення та водопостачання, які надає КП «Харківодоканал» у відповідачів утворилася заборгованість.

12 березня 2014 року між КП «Харківодоканал» та ОСОБА_4 було укладено договір про погашення заборгованості, відповідно до умов якого споживач зобов'язався погасити заборгованість за централізоване водопостачання та водовідведення за період з 2000 року по 2014 рік у розмірі 4794,93 грн протягом 12 місяців з моменту укладення договору.

Відповідно до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до квитанцій від 12 березня 2014 року сума на виконання умов договору була сплачена ОСОБА_4, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що станом на 12 березня 2014 року заборгованість за централізоване водовідведення та водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 погашена у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що решту заборгованості за період з 01 квітня 2014 року по 31 липня 2015 року відповідачами було сплачено у повному обсязі, що підтверджено належними і допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Висновок апеляційного суду про те, що на момент укладення договору від 12 березня 2014 року у відповідачів існувала заборгованість на загальну суму 9 589,73 грн, що підтверджується розрахунковою картою абонента по наданим послугам та листом КП «Харківодоканал» від 25 березня 2014 року, є безпідставним, оскільки у договорі від 12 березня 2014 року зазначено суму заборгованості за вказаний період саме у розмірі 4794,93 грн.

Лист КП «Харківодоканал» від 25 березня 2014 року про те, що сплачена ОСОБА_4 сума віднесена на погашення заборгованості по судових рішеннях, не містить відомостей, на виконання яких саме судових рішень її було перераховано і з яких підстав, а у повідомленні про залишок заборгованості ОСОБА_4 у розмірі 4918,62 грн + 432,75 грн не зазначено, за який період було нараховано вказану суму.

Згідно частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Висновок апеляційного суду не ґрунтується на встановлених обставинах, а обставини на які посилається апеляційний суд у своєму рішенні не доведені, що призвело до неправильного скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову КП «Харківодоканал» ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року скасувати.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2016 року залишити в силі.

Стягнути з комунального підприємства «Харківводоканал на користь ОСОБА_4 1653,65 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В.І. Крат