Справа № 361/2812/17
Провадження № 2/361/242/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.

Позивач зазначала, що 21 лютого 2008 року між нею та ПАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1, як позичальнику, кредитні кошти в розмірі 91 700,00 доларів США.

Згідно з копією витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р., за яким між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

В наданому кредитному договорі є відсутніми встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: відповідач, при укладанні спірного кредитного договору з позичальником: 1) не здійснив належно детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п. 2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3 «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимоги п. 3.4 «Правил»; не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимоги п.3.3 Правил; 2) не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п. 3.3 «Правил», шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; 3) в порушення вимоги п. 3.8 «Правил», банк не встановив застереження, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; 4) всупереч вимоги п. 3.4 «Правил», не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням; 5) в порушення вимоги п. 7 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків», не визначив строк дії кредитного договору; 6) в порушення вимоги п. 6 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не встановив істотної умови договору, про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; 7) не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; 8) не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості, про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки.

Відповідно до умов договору № 2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року, спосіб погашення заборгованості за наданим споживчим кредитом регулює пункт 3 «Умови погашення заборгованості, сплати процентів і комісій».

Підпункт 3.1. договору зазначає: «Позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 3101 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невідємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором». Згідно з додатком №1 до договору, позивач зобовязана сплатити на користь банку 91 700,00 доларів США, станом на дату подачі позову, за договором, ОСОБА_1, особисто сплатила через касу банку готівкою 108 605,00 (сто вісім тисяч шістсот пять) доларів США, проте представники банку стверджують, що зобовязання ще й досі не виконане, жодним чином не коментуючи додаток № 1 до кредитного договору, продовжуючи стверджувати, що зобовязання за кредитним договором значно більше ніж зобовязання, що фактично вказане в додатку №1.

Зважаючи на вище наведене, чітко вбачається, що банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику обєктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів а також те, що банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на моє переконання, є ознаками введення позичальника банком в оману.

Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, відповідач не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував.

Для встановлення викладених позивачем в позовній заяві обставин, щодо факту введення банком позичальника в оману, при укладенні оспорюваного кредитному договору № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. доцільно звернути увагу на факти викладені в експертному висновку, а саме:

1. Судовим експертом було встановлено, що за даними договору про надання споживчого кредиту № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. процентна ставка за використання кредитних коштів становить 11,9% річних. Реальна процентна ставка на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. фактично становить 12,88%, та є вищою на 1,18% від процентної ставки, зазначеної в умовах кредитного.

2. Абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) за договором про надання споживчого кредиту № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. встановлене під час дослідження, фактично складає 90 540,08 доларів США.

3. В межах наявних документів, реальна процентна та абсолютне значення подорожчання кредиту за договором про надання споживчого кредиту № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. відповідно до умов Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007р., не визначені.

4. Щомісячні платежі, передбачені умовами кредитного договору № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. на момент його укладення, становили: від 256,00 доларів США до 1 683,95 доларів США.

5. Внаслідок документального недотримання «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.) № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі).

6. Також в додатку №1 «Графік погашення заборгованості» відсутня інформація щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом, що не відповідає умовам п. 3.2 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.).

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку та визнати недійсним кредитний договір № 2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року та забезпечувальні договори за даним договором, у звязку з укладенням їх під впливом обману.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. 20 листопада 2017 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності, а також заперечення проти позову, в яких зазначено, що відповідно до п. 10.13. кредитного договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням договору банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, в повному обсязі.

Крім того, позивач своїм підписом в Заяві-анкеті на отримання кредиту підтвердив, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Йому було розяснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Таким чином, твердження позивача, що при укладенні кредитного договору йому не було надана в повному обсязі інформація про умови кредитування не відповідає дійсності та спростовується наявними в справі доказами.

Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі, пояснив суду, що якби йому було відомо про вищу відсоткову ставку, ніж зазначено у кредитному договорі, то договору поруки він би не підписав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 2622/0208/71-014, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в іноземній валюті у сумі 91700,00 доларів США на строк до 14 лютого 2038 року (а.с.12-18).

25.05.2012 р. між ВАТ «Сведбанк» (продавець) та АТ «Дельта Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними і повязаними з ними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором укладеним між ВАТ «Сведбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (а.с.19-22).

Відповідно до пунктів 1.1-1.4. кредитного договору, відповідач зобовязався надати позивачу кредит у сумі 91700,00 доларів США для оплати останньою купівлі квартири у м. Києві із кінцевим терміном повернення - не пізніше 14.02.2038 р.

Згідно п.1.5., до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у звязку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, повязаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п.2.1. цього договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п.5.1.8. договору. Витрати, повязані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки сплачуються позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

21 лютого 2008 року було укладено додаток №1 до кредитного договору № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. передбачено, що позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 3101 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невідємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається - 360 (триста шістдесят). При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом. Сума нарахованих процентів за визначений період є тільки цілим округленим числом, без десяткових знаків. Позичальник уповноважує банк самостійно округляти суму нарахованих процентів. Округлення процентів відбувається в такий спосіб: до 44 центів - округлення до 0 доларів, понад 44 центів-до 1 долара. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок нарахованих відсотків № 3101 щомісяця в період з «01» по «10» число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту.

Відповідно до п.3.11. кредитного договору, за перевірку документів згідно цього договору позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту без ПДВ шляхом сплати суми комісії на рахунок №373900001 через касу банку або безготівковим шляхом в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати.

Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, відповідач не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував.

У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК).

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що «Фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування».

У частині 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Вказані умови договору є істотними, однак банк у договорі їх не зазначив, чим допустив порушення балансу договірних правовідносин.

В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зі змісту спірного кредитного договору вбачається, що в ньому відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме відповідач, при укладанні спірного кредитного договору з позичальником:

- не здійснив детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно вимог п.2 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3 «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»

- не визначив належно реальну процентну ставку в порушення вимоги п.3.3 «Правил»;

- не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п.3.3 «Правил», шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту;

- в порушення вимоги п. 3.8 «Правил», банк не встановив застереження, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків;

- всупереч вимоги п.З.4 «Правил», не зазначив про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням.

Оскільки вище вказані обов'язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем.

В 2015 році ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.56).

Ухвалою суду від 10 грудня 2015 року було призначено проведення судово-економічної експертизи експертом «Київської незалежної судово-експертної установи» (а.с.57-58).

Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2147 від 02 березня 2017 року: - загальна сума заборгованості, зазначена у розрахунку станом на 28 липня 2015 року за кредитним договором № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. у розмірі 41578,21 доларів США, документально не обґрунтована, - за даними п.1.3. кредитного договору № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. процентна ставка за використання кредитних коштів становить 11,90% річних.

Реальна процентна ставка на момент укладення договору про надання споживчого кредиту № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. фактично становить 12,88%, та є вищою на 1,18% від процентної ставки, зазначеної в умовах кредитного;

абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) за договором про надання споживчого кредиту № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. встановлене під час дослідження, фактично складає 90 540,08 доларів США.;

в межах наявних документів, реальна процентна та абсолютне значення подорожчання кредиту за договором про надання споживчого кредиту № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. відповідно до умов Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007р., не визначені;

щомісячні платежі, передбачені умовами кредитного договору № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. на момент його укладення, становили: від 256,00 доларів США до 1 683,95 доларів США;

внаслідок документального недотримання «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.) № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р. та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі);

також в додатку №1 «Графік погашення заборгованості» відсутня інформація щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом, що не відповідає умовам п. 3.2 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.) (а.с.60-85).

Висновок судово-економічної експертизи підтверджує, що під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Такий висновок експертизи є достатнім та допустимим доказом по справі.

Документальне оформлення відповідачем кредиту за кредитним договором № 2622/0208/71-014 від 21.02.2008 р., не відповідає всім вимогам Закону та нормативно-правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин.

Встановлені судовим експертом розбіжності, являються такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір та додаток №1 до нього.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що під час укладання договору, банк приховав від позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної ОСОБА З ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_3 Європи від 17.05.1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9,13,14 преамбули), та Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсними.

Так, за змістом частини пятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, про порушення своїх прав позивач ОСОБА_1 дізналася із вищезазначеного висновку судового експерта №2147 від 02 березня 2017 року, з даним позовом вона звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області 12 травня 2017 року, а отже підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ст.ст. 203, 215, 230, 548, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №2622/0208/71-014 від 21 лютого 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1, та забезпечувальні договори за даним договором, у звязку з укладенням їх під впливом обману.

Стягнути з Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк» на користь Держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Сердинський