Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2863/18
Провадження № 2/191/840/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26.10.2018
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гречко Ю.В.
за участю секретаря Борисової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, який з 2010 року по даний час у вказаній квартирі не проживає. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.. Миру, 18/9 та примусово зняти останнього з реєстраційного обліку.
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду справи була повідомлений належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03 березня 1999 року, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожній, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВН № 451468 від 02 листопада 2004 року.
Відповідно договору дарування частини квартири від 03 листопада 2004 року серії ВВО №166203, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 1/2 частину квартири № 0, що в будинку за № 18, розташовану по вул.. Миру у м.Синельниковому Дніпропетровської області.
Згідно акту, складного управителем ОСББ № 18 ОСОБА_4 від 12 липня 2018 року № 90, ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та її двоюрідний брат ОСОБА_2 зареєстрований за цією адресою, але не проживає з 28 травня 2010 року, що також підтверджується довідкою управителя ОСББ ОСОБА_4 від 12 липня 2018 року № 89.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3, оскільки відповідач не проживає у даному будинку, більше одного року без поважної причини.
Однак, позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки втрата права користування житловим приміщенням за законом передбачає безумовне зняття уповноваженим на це органом особи з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 328, ч. 1 ст. 334, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2, який народився 30 січня 1972 року, таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_5