Провадження №2/639/34/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: Відділ містобудування та архітектури Харківського району, Товариство з обмеженою відповідальністю «Архітектурне бюро Харківського району», Харківська регіональна філія «Центр Державного земельного кадастру», Садівниче товариство «Чорнобилець», ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрскладбуд-Центр», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32 Борисівна, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36 про визнання незаконними дій та скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться вищезазначена цивільна справа.

Суд з власної ініціативи поставив питання про передачу для розгляду вищезазначеної цивільної справи до Харківського районного суду Харківської області за підсудністю.

Суд, вислухавши думку позивача ОСОБА_1, 3-тіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2, представника 3-тьої особи садівничого товариства «Чорнобилець» ОСОБА_37, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

23 листопада 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 в якій просить суд:

- визнати незаконними дії Харківської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам згідно додатку до розпоряджень;

- скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації №1352 від 06.07.2007 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки» в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам згідно додатку до розпоряджень;

- визнати незаконними дії Харківської районної державної адміністрації щодо передачі у власність земельних ділянок громадянам згідно додатку до розпоряджень;

- скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації №1588 від 01.08.2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині передачі земельних ділянок громадянам згідно додатку до розпоряджень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації, треті особи: Відділ містобудування та архітектури Харківського району, ТОВ «Архітектурне бюро Харківського району»; Харківська регіональна філія «Центр Державного земельного кадастру»; Садівниче товариство «Чорнобилець»; ОСОБА_2, ОСОБА_38 про визнання протиправним та скасування розпоряджень, про визнання недійсними державних актів. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Згідно розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 червня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: Відділ містобудування та архітектури Харківського району, ТОВ «Архітектурне бюро Харківського району», Харківська регіональна філія «Центр Державного земельного кадастру», Садівниче товариство «Чорнобилець», ОСОБА_39, ОСОБА_3., ТОВ «Укрскладбуд-Центр», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36 про визнання протиправними та скасування розпоряджень прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Справу вирішено розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання.

Як вбачається з позову, спірні земельні ділянки знаходяться на території Садівничого товариства «Чорнобилець» та належать ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право користування землею серія Б за №073096, виданого Пісочинським відділенням «Рада Чорнобилець». (т. 1, а.с. 34-36)

Згідно державного акту на право приватної власності на землю на спірні земельні ділянки вже видані державні акти на імя ОСОБА_2 30.12.1999 року серія ХР 25-00-96486, ОСОБА_40 від 12.07.1996 року серія ХР 25-00-361-2, ОСОБА_3 від 29.03.1996 року серія ХР 25-0035809. (т. 1, а.с. 40-41)

Отже, предметом розгляду даної позовної заяви є визнання незаконними дій та скасування розпоряджень, які стосуються нерухомого майна земельних ділянок, які знаходяться на території Садівничого товариства «Чорнобилець», тобто це спір з приводу прийняття субєктом владних повноважень розпорядження про набуття фізичною особою права користування на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на те, що спірні правовідносини мають майновий характер та пов'язані з володінням, користуванням та розпорядження третіми особами власним майном, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15.

Положеннями параграфу 3 глави 2 ЦПК України встановлено вимоги щодо територіальної юрисдикції (підсудності) цивільних справ.

Згідно розясненнями, які містяться в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно: про право володіння і користування ним ( стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки з цього майна ( статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна ( статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном ( визначення порядку користування ним); про право яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виключна підсудність це особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов'язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Оскільки предметом заявленого позивачем позову є зокрема скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації №1352 від 06.07.2007 року в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам та скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації №1588 від 01.08.2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині передачі земельних ділянок громадянам, то суд приходить до висновку про те, що цивільно-правовий спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна земельних ділянок, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України має розглядатися за правилами виключної підсудності місцевим судом, юрисдикція якого поширюється на територію, на якій розташоване вказане нерухоме майно.

Як вбачається з Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А 01 № 415093 та Довідки АА № 127744 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, садівниче товариство «Чорнобилець», на території якого розташовані спірні земельні ділянки, знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин. (т.1, а.с. 37, 38)

Відповідно до адміністративно-територіального розподілу Харківської області, смт. Пісочин знаходиться на території Харківського району Харківської області, що відноситься до юрисдикції Харківського районного суду Харківської області.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 2 ст. 31 ЦПК України передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

При цьому відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачає, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Отже, враховуючи передбачені ст. 30 ЦПК України правила виключної підсудності, оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, а саме - земельних ділянок, розташованих не на території, що належить до територіальної (юрисдикції) підсудності Жовтневого районного суду м. Харкова, суд приходить до висновку, що цивільна справа №639/10018/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: Відділ містобудування та архітектури Харківського району та інші, не підсудна Жовтневому районному суду м. Харкова і підлягає передачі на розгляд до Харківського районного суду Харківської області, оскільки належить до територіальної юрисдикції (підсудності) даного суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 19, 30, 31, 32, 378 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу №639/10018/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: Відділ містобудування та архітектури Харківського району, Товариство з обмеженою відповідальністю «Архітектурне бюро Харківського району», Харківська регіональна філія «Центр Державного земельного кадастру», Садівниче товариство «Чорнобилець», ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрскладбуд-Центр», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33 Іванович, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36 про визнання незаконними дій та скасування розпоряджень - передати на розгляд до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 27.11.2018 року.

Суддя В. В. Труханович