ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/224/18 Справа № 193/11/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 193/11/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальний заклад освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчання» ДОР» ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Шумською О.В. о 10 годині 48 хвилин у селищі Софіївка Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчання» ДОР» про скасування дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала на посаді заступника директора з виховної роботи в Комунальному закладі освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР».

Наказом № 28 від 21.11.2017 року до неї застосовано заходи дисциплінарного стягнення у виді догани, який фактично не містить жодних обґрунтувань щодо обставин застосування дисциплінарного стягнення та допущені позивачем порушення.

Наказом №106 від 27 грудня 2017 року позивача звільнено із займаю посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, який вона теж вважає незаконним, оскільки наказ не містить даних про допущені порушення, а лише посилається на два пояснення ОСОБА_1, без зазначення обставин надання таких пояснень.

Зважаючи на те, що наказом №4 від 03.01.2018 року скасовано наказ №106 від 27 грудня 2017 року в зв'язку з його невідповідністю вимогам чинного законодавства та наказом №5 від 03.01.2018 року звільнено позивача з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, позивач уточнила позовні вимоги та просила суд: поновити її на посаді заступника директора з виховної роботи Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР», скасувавши наказ від № 5 від 03.01.2018 р. Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» про звільнення з посади ОСОБА_1; наказ № 28 від 21.11.2017 р. Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» в частині застосування до неї, ОСОБА_1, заходу дисциплінарного стягнення у виді догани - скасувати. Стягнути з Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» на її користь, ОСОБА_1, заробітну плату за час вимушеного прогулу, що на момент звернення до суду складає 1353,36 грн. та моральну шкоду у сумі 20000 грн. та стягнути з Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» на її користь, ОСОБА_1, судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу у сумі 6120 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на незаконність рішення суду. Так, позивач вважає, що суд першої інстанції не встановив всіх обставин справи та не взяв до уваги того, що оспорювані накази не містять відомостей про те, в чому полягає порушення трудової дисципліни. Також, зазначає, що наказ про оголошення догани є невизначеним та неконкретним. З тексту цього наказу вона лише зрозуміла, що догану їй оголошено за події, які відбулися у закладі 18.11.2017 року у період з 12:00 год. до 13:00 год., тоді як її робочий час у цей день був за графіком з 08.00 год. до 12.00 год. та з 17.00 год. до 21.00 год. Позивач також вказує на те, що посилання в наказі №5 від 03.01.2018 року про надання нею пояснень №1 та №2 є неправомірним, оскільки пояснень з такою назвою вона не надавала та під дане визначення можна «підсунути» пояснення з будь-якого приводу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Представник відповідача Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчання» ДОР» , будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 135, 136), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавав, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачці оголошено догану та звільнено на законних підставах, а тому її вимоги про скасування наказу про оголошення догани, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, у зв'язку з неправомірним звільненням з займаної посади, є недоведеними та необґрунтованими.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в цій частині, названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що 01 вересня 2008 року ОСОБА_1 була переведена на посаду заступника директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» по виховній роботі (а.с. 7).

Згідно наказу №28 від 21.11.2017 року т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» заступнику директору з виховної роботи ОСОБА_1 оголошено догану. Наказ про оголошення догани обґрунтовано тим, що 18.11.2017 року до вчителя початкових класів ОСОБА_4 зателефонувала знайома та повідомила, що бачила неповнолітніх дітей, які самостійно направлялися пішки за межами села Жовте до пгт. Софіївка. ОСОБА_5 о 15:34 зателефонувала до т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_6 15:37 т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» зателефонувала до ОСОБА_1 і поцікавилась чи всі діти у закладі. ОСОБА_1 відповіла, що до неї телефонувала ОСОБА_2 - вихователь групи, з якої втекли двоє неповнолітніх дітей. Впевнившись, що ОСОБА_2 дійсно телефонувала о 15:19 годині та опитавши присутніх у закладі вихователів було виявлено, що діти втекли приблизно з 12.00 до 13.00 години. З цього зрозуміло, що т.в.о директора закладу ОСОБА_6 було повідомлено через 3 години. О 16:00 годині т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_6 повідомила поліцію про втечу дітей та учнів було повернуто до закладу о 20:20 годин завдяки Софіївській поліції (а.с.11).

Відповідно наказу №106 від 27 грудня 2017 року в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» звільнено ОСОБА_1, заступника директора з виховної роботи, з 02 січня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, залишивши на посаді вчителя (а.с. 14).

Наказом №4 від 03.01.2018 року в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» скасовано наказ №106 від 27 грудня 2017 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1.», як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 54).

Відповідно наказу №5 від 03 січня 2018 року в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» звільнено ОСОБА_1, заступника директора з виховної роботи, з 04 січня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15).

Перевіряючи правомірність притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов'язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №28 від 21.11.2017 року т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» заступнику директору з виховної роботи ОСОБА_1 оголошено догану, у зв'язку з тим, що 18.11.2017 року до вчителя початкових класів ОСОБА_4 зателефонувала знайома та повідомила, що бачила неповнолітніх дітей, які самостійно направлялися пішки за межами села Жовте до пгт. Софіївка. ОСОБА_5 о 15:34 зателефонувала до т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_6 15:37 т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» зателефонувала до ОСОБА_1 і поцікавилась чи всі діти у закладі. ОСОБА_1 відповіла, що до неї телефонувала ОСОБА_2 - вихователь групи, з якої втекли двоє неповнолітніх дітей. Впевнившись, що ОСОБА_2 дійсно телефонувала о 15:19 годині та опитавши присутніх у закладі вихователів було виявлено, що діти втекли приблизно з 12.00 до 13.00 години. З цього зрозуміло, що т.в.о директора закладу ОСОБА_6 було повідомлено через 3 години. О 16:00 годині т.в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_6 повідомила поліцію про втечу дітей та учнів було повернуто до закладу о 20:20 годин завдяки Софіївській поліції (а.с.11).

Зазначений наказ не містить жодних посилань на те, які ж саме порушення трудової дисципліни або ж неналежне виконання посадових обов'язків були допущені ОСОБА_1, що потягли за собою застосування дисциплінарного стягнення, тобто цей наказ не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам КЗпП України.

Крім того, як слідує з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, письмові пояснення від заступника директора з виховної роботи ОСОБА_1 щодо подій, які сталися в Комунальному закладі освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» 18.11.2017 року взагалі не відбиралися, оскільки матеріали справи не містять ані письмових пояснень ОСОБА_1 щодо цих подій, ані відомостей про відмову останньої від надання відповідних пояснень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку що наказ №28 від 21.11.2017 року про оголошення догани заступнику директора з виховної роботи ОСОБА_1 винесений з порушенням норм чинного законодавство, а тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним звільнення із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновлення її на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП доказуванню підлягають: факт вчинення працівником дисциплінарного проступку - протиправного винного невиконання або неналежного виконання трудових обов'язків, факт застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення з додержанням порядку їх застосування за попереднє порушення трудової дисципліни, обґрунтування висновку про те, що подальше залишення такого працівника на роботі суперечить інтересам виробництва.

В наказі про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов'язаний навести конкретні факти порушень, не обмежуючись загальним посиланням на систематичне порушення трудових обов'язків з боку працівника.

Як встановлено судом, наказом №5 від 03 січня 2018 року в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» звільнено ОСОБА_1, заступника директора з виховної роботи, 04 січня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 59).

Зазначений наказ не містить відомостей про конкретні факти порушення заступником директора з виховної роботи ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків, а посилання в цьому наказі, як на підставу звільнення позивача, на пояснення №1 і №2 ОСОБА_1 та на наказ №28 від 21.11.2017 року є необґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем Комунальним закладом освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчання» ДОР» не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодного належного та допустимого доказу щодо систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладенихна неї трудовим договором, застосування до неї заходів дисциплінарного стягнення з додержанням порядку їх застосування за попереднє порушення трудової дисципліни.

Так, як вже встановлено вище, наказ №28 від 21.11.2017 року визнано судом незаконним, а звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вважається законним лише у випадку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пояснення №1 і №2 ОСОБА_1 (а.с. 60, 61) не свідчать про систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, оскільки раніше до позивача не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення за вчинення проступків, про які йдеться в цих пояснюючих записках.

Більш того, судом встановлено, що наказом №106 від 27 грудня 2017 року в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 02 січня 2018 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, із залишенням на посаді вчителя, з посиланням, як на підставу звільнення, на ті ж підстави, які зазначені й у наказі №5 від 03.01.2018 року (а.с. 14, 59), однак наказом №4 від 03.01.2018 року в.о директора Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» цей наказ скасовано, як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 54).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку що наказ Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» №5 від 03.01.2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КзПП України винесений з порушенням норм чинного законодавство, а тому підлягає скасуванню.

Оскільки, звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, на його користь з відповідача Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Згідно довідки Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно - трудовим навчанням» Дніпропетровської обласної ради»середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 449,45 грн. (а.с. 41), та цей розмір не заперечується позивачем, у зв'язку з чим не підлягає доказуванню.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача звільнено з роботи 04 січня 2018 року, тобто з цього часу було порушено його трудові права і поновлюються вони лише судом апеляційної інстанції 20 листопада 2018 року, тому саме цей період, тобто з дня наступного за днем звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 січня 2018 року по 20 листопада 2018 року в сумі 98 879,00 гривень, виходячи з розрахунку: 449,45 грн. (середньоденна заробітна плата) х 220 (робочих днів за час вимушеного прогулу).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням її гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 визначила розмір компенсації за моральну шкоду, заподіяну її незаконним звільненням у розмірі 20 000,00 грн. Між тим, колегія суддів враховуючи характер неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості, вважає що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з визначенням її розміру у 1 000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати правничої допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладено колегія суддів, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для позивача, дійшла висновку про наявність правових підстав для відшкодування всіх витрат позивача, понесених нею на професійну правничу допомогу у розмірі 6 120,00 грн., розрахунок яких підтверджено належними доказами, а саме: Договором про надання правової допомоги від 09.01.2018 року, розрахунком витрат на правову допомогу, Актом виконаних робіт та квитанцією №01/01/18 від 04 січня 2018 ркоу (а.с. 45-48).

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 287,00 грн. за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону Україну «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» про скасування дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ від № 5 від 03.01.2018 року Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з виховної роботи Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР».

Стягнути з Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 98 879 (дев'яносто вісім тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6120 (шість тисяч сто двадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального закладу освіти «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ДОР» на користь держави судовий збір у розмірі 5 287 (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: