Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 675/2108/15-ц

провадження № 61-2500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Ізяславська виправна колонія Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 31),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області у складі судді Янішевської О. С. від 06 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Марцинкевича A. M., Янчук Т. О., Федорової Н. О., від 03 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ізяславської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 31) про відшкодування збитків за невидачу довідки про заробітну плату для призначення пенсії.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 1977 року наказом № 76 установи МХ-324/П-18 МВС Хмельницького обласного виконкому його призначено за сумісництвом на посаду лікаря-рентгенолога (0,5 ставки) медичної частини установи. 24 червня 1980 року він був звільнений з даної посади за власним бажанням. У 2004 році та у 2009 році він, через управління пенсійного фонду України в Ізяславському районі, звертався до Ізяславської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України у Хмельницької області (№ 31), яка є правонаступником установи, з вимогою надати довідку про заробітну плату за час роботи, з метою проведення перерахунку пенсії. Проте, йому було відмовлено через відсутність розрахункових відомостей по нарахуванню заробітної плати. На виконання рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2012 року відповідач надав позивачеві довідку, однак така довідка не була прийнята управлінням пенсійного фонду України в Ізяславському районі, оскільки її форма не відповідала додатку 1 до пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2014 року Ізяславську виправну колонію Державної пенітенціарної служби України у Хмельницької області (№ 31) зобов'язано видати ОСОБА_3 довідку за період роботи з 12 серпня 1977 року по 23 червня 1980 року на посаді лікаря-рентгенолога (0,5 ставки) медичної частини установи, яка по формі буде відповідати додатку 1 до пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, відповідач не виконує рішення, тому довідка видана не була, перерахунок пенсії позивачу не відбувся.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 9 900 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 липня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Ізяславської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України у Хмельницької області (№ 31) на користь ОСОБА_3 5 000 грн моральної шкоди та 40 грн 67 коп. судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження та обґрунтування розміру майнової шкоди.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позову.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_3 щодо відшкодування моральної шкоди в апеляційному порядку не оскаржувалось, тому в касаційному порядку не переглядається (частина 1 статті 400 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з'ясували обставини справи та невірно оцінили докази, які надавались ОСОБА_3на обґрунтування своїх вимог, тому має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої та апеляційної інстанцій обставинам справи.

У березні 2017 року Ізяславська виправна колонія Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 31)подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що звернення ОСОБА_3 до Ізяславської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України у Хмельницької області (№ 31) за довідкою про розмір заробітної плати за період роботи з 12 серпня 1977 року по 23 червня 1980 року на посаді лікаря-рентгенолога (0,5 ставки) медичної частини установи підтверджується рішеннями Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2012 року та від 30 січня 2014 року.

Довідка про розмір заробітної плати необхідна ОСОБА_3 для надання до Управління Пенсійного фонду України для проведення перерахунку пенсії.

Встановлено, що перерахунок пенсії позивачу не зроблено у зв'язку із відсутністю довідки за період роботи з 12 серпня 1977 року по 23 червня 1980 року на посаді лікаря-рентгенолога (0,5 ставки) медичної частини установи МХ-324/31, яка за формою має відповідати додатку 1 до пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (втрата або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; а також вину завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Частина 2 статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Судами встановлено, що із позовом ОСОБА_3 до суду щодо здійснення перерахунку пенсії не звертався, як і те, що ним не було оскаржено відмову Управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі про нарахування пенсії на підставі наданої ним довідки.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження та обґрунтування розміру майнової шкоди.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 липня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року в частині позову ОСОБА_3 до Ізяславської виправної колонії Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 31) про відшкодування збитків за невидачу довідки про заробітну плату для призначення пенсії залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І.Крат

В. П.Курило