У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018 Справа №607/5948/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу № 607/5948/14-ц за заявою приватного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ТАС» про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ОСОБА_1 ТАС» (далі ПрАТ «ОСОБА_1 група ТАС») звернулося до суду із вказаною заявою. В обґрунтування зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року, ухваленим у справі № 607/5948/14-ц, задоволено позов ОСОБА_2 до АТ «СГ ТАС», а саме стягнено 15'929,63 грн. на лікування, 9'430,83 грн. інфляційних втрат та судовий збір. 31 січня 2017 року страховою компанією отримано від ОСОБА_3 заяву про страхове відшкодування разом з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ,яка померла 01 серпня 2015 року, тобто до ухвалення судом рішення у справі.

На думку представника заявника дану обставину слід вважати нововиявленою. За її наявності суд припустився порушення норми процесуального права, оскільки згідно приписів статті 205 Цивільного процесуального кодексу України, мав би закрити провадження у справі.

В судове засідання представник ПрАТ «ОСОБА_1 група ТАС» не зявився, подавши заяву про розгляду справи за його відсутності.

Стягувач у справі ОСОБА_3, в судове засідання також не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності у якій також зазначає, що проти задоволення заяви заперечує.

Суд, оцінивши доводи заяви та перевіривши їх доказами, прийшов до висновку, що у її задоволенні слід відмовити, з огляду на таке.

На момент подання заяви, котра є предметом розгляду у даній справі діяв Цивільний процесуальний кодекс України в редакції від 18 березня 2004 до 15 грудня 2017 року, а тому на його норми посилався ПрАТ «ОСОБА_1 група ТАС».

15 грудня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Саме його вимогами слід керуватись при розгляді цієї заяви за виключенням тієї їх частини, яка встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року, ухваленим у справі № 607/5948/14-ц, задоволено позов ОСОБА_2 до АТ «СГ ТАС» (на даний час приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»), а саме стягнено 15'929,63 грн. на лікування, 9'430,83 грн. інфляційних втрат та судовий збір.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Вказані рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2017 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року, а саме ОСОБА_4 на ОСОБА_3. Підставою для цього стала смерть первісного стягувача.

Як убачається з копії заяви про страхове відшкодування, 31 січня 2017 року ПрАТ «ОСОБА_1 група ТАС» отримало від ОСОБА_3 заяву про страхове відшкодування разом з копією свідоцтва про смерть позивачки ОСОБА_2

З цього свідоцтва заявнику стало відомо, що остання померла ще до ухвалення рішення суду.

Згідно пункту 1 ч. 2 ст. 423 Цивільного процесуального кодексу України (положення якого є аналогічними до пункту 1 ч. 2 ст. 361 Цивільного процесуального кодексу України (в ред. від 18 березня 2004 до 15 грудня 2017 року), на який посилається заявник), підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як зазначає пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30 березня 2012 року за № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина 2 ст. 361 Цивільного процесуального кодексу України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини 2 ст. 361 Цивільного процесуального кодексу України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Невідємною умовою існування нововиявлених обставин є ознака істотності для розгляду справи тобто коли їх врахування судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Як уже зазначено вище, заявник вважає, що суд, дізнавшись про смерть позивача до ухвалення судового рішення, повинен був закрити провадження у справі на підставі пункту 6 ч. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18 березня 2004 до 15 грудня 2017 року (аналогічна норма міститься у пункті 7 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу в редакції від 15 грудня 2017 року). При цьому він посилається на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Однак такі його висновки суперечать ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2017 року, якою встановлене протилежне.

Ця ухвала ніким не оскаржувалась, набрала законної сили та є обов'язковим до виконання згідно з частиною 1 ст. 1291 Конституції України.

Вказана ПрАТ «ОСОБА_1 група ТАС» обставина не входить до предмета доказування у справі, жодним чином не спростовує факти, котрі було покладено в основу судового рішення та не нівелює деліктних правовідносин, котрі виникли між сторонами.

Окрему та, мабуть, найбільш значущу увагу слід приділити висвітленню принципу верховенства права у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо України, котрий стосується юридичної визначеності.

Одним із елементів принципу верховенства права ЄСПЛ розглянув у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року: 33). Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У свою чергу, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

У даній справі, задоволення заяви ПрАТ «ОСОБА_1 група ТАС» потягне за собою скасування рішення суду, законність якого, була підтверджена усіма ланками національної системи судочинства України, а отже його можна у повній мірі вважати остаточним з точки зору як Конституції України, Законів України так і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Скасування такого рішення з процесуальних питань суперечитиме принципу правової визначеності, а тому такі дії є неприпустимими.

Керуючись статтями 429, 352, 353, 354Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви приватного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ТАС» про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її повного складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на дану ухвалу подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 26 листопада 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_5