АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3818 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Супрун Г.Б.

Унікальний № 758/15878/16 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в діях Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПрАТ "УПСК") наявні порушення вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та підстави для стягнення зі страхової компанії пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, інфляційних витрат та 3 % річних.

Посилалась на відшкодування страховою компанією суми завданого її транспортному засобу матеріального збитку не в повному обсязі, решту якої просила стягнути з ОСОБА_2, як винної особи.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2017 р. у зв'язку з повторним неприбуттям сторони позивача в судове засідання, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт посилалась на не вирішення судом першої інстанції заявленого стороною позивача відводу судді, який був поданий через канцелярію суду 12.12.2017 р., ненадання належної правової оцінки заяві представника позивача щодо розгляду заяви про відвід за його відсутності та процесуальні порушення під час залишення позовної заяви без розгляду.

Зазначала, що дії судді першої інстанції в ході розгляду справи викликали у представника апелянта сумніви в її неупередженості та об'єктивності, а також свідчили про пряму заінтересованість в результаті розгляду справи з ухваленням рішення не на користь позивача.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що 22.12.2016 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ "УПСК", ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 13.01.2017 р. провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 було відкрито з призначення судового засідання на 21.01.2017 р.

В ході розгляду справи чергове судове засідання було призначено на 10.11.2017 на 12 годину 30 хвилин, про що представник позивача ОСОБА_3 був повідомлений в судовому засіданні під розписку (Том 1 а.с.239)

10.11.2017 р. розгляд справи не відбувся в зв'язку з неявкою сторін.

Наступне судове засідання було призначено на 12.12.2017р. на 11 годину 30 хвилин, про що всі учасники справи були повідомлені шляхом направлення на їх поштові адреси судових повісток (Том 2 а.с.9-10)

Судова повістка була отримана особисто ОСОБА_1 18.11.2017 р., а повістка направлена її представнику за довіреністю ОСОБА_3 повернулась на адресу суду за закінченням встановленого строку зберігання (Том 2 а.с.15-17)

12.12.2017 р. представником позивача було подано заяву про відвід судді (Том 2 а.с.20), розгляд якої представник просив проводити за відсутності сторони позивача.

В судове засідання призначене на 12.12.2017 р. сторони повторно не з'явились, про що свідчить складена секретарем судового засідання довідка (Том 2 а.с.21)

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник будучи належним чином повідомлені про час та дату судового засідання повторно не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не направили, а поважність самих причин повторної неявки, за переконання суду першої інстанції, з'ясуванню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що 12.12.2017 р. представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, через канцелярію суду була подана заява про відвід головуючого судді, яка за твердженням представника є упередженою та не об'єктивною під час розгляду справи, що за його переконанням свідчить про пряму заінтересованість судді в ухваленні рішення на користь страхової компанії.

В заяві було зазначено час подачі заяви про відвід у канцелярію суду о 09 годині 30 хвилин.

Відповідно до норм процесуального закону під час відкриття судового засідання головуючий суддя першої інстанції відповідно до ст. 168 ЦПК України ( в редакції 2004 р.) повинен був розглянути заяву про відвід після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала.

Ухвалу, щодо розгляду заяви про відвід матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦПК України (в редакції 2004 р.) на підставах, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 ч.1 ст.20 ЦПК України (в редакції 2004 р.) встановлено, що суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу, якщо є інші обставини, які викликають сумнів в його об'єктивності та неупередженості.

Розгляд заяви про відвід судді першої інстанції відповідно до положень ЦПК України (в редакції 2004 р.) здійснюється одноособово суддею, в провадженні якого перебуває справа.

Вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для задоволення заявленого відводу відбувається після заслуховування думки осіб, які беруть участь у справі, в нарадчій кімнаті шляхом постановлення відповідної ухвали.

Колегія суддів вважає, що головуючий суддя, відповідно до зазначених норм процесуального Закону, був зобов'язаний спочатку, розглянути заяву про відвід, оскільки сторона висловила недовіру суду, а потім вирішувати питання щодо залишення позову без розгляду у зв'язку з повторною неявкою сторони.

У даному випадку дії суду суд першої інстанції були передчасними.

Колегія суддів вважає, що інші доводи апелянта щодо порушень з боку суду першої інстанції під час розгляду справи не підлягають дослідженню, оскільки не стосуються оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 18 травня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль