АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

справа № 755/17745/17

апеляційне провадження № 06.71/796/40/2018

14 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі судді Саліхова В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Кравець Валентині Аркадіївні, Мазурик Олені Федорівні, Махлай Людмилі Дмитрівні в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель», Фонду державного майна України про поновлення на посаді Генерального директора Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель»,

в с т а н о в и в:

Під час розгляду вищезгаданої справи позивач ОСОБА_1 12 березня 2018 року заявив клопотання про відвід колегії суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д. та окремо подав три заяви про відвід суддям Кравець В.А., Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

Заявлені відводи обґрунтовані упередженістю суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д., оскільки, на думку заявника, вищезгадані судді в порушення вимог частини третьої статті 40 ЦПК України при вирішенні питання щодо відводу колегії суддів, 27 лютого 2018 року не зупинили провадження у вищезгаданій справі та безпідставно повідомили сторони про наступну дату судового засідання.

На думку заявника, вищезгадана обставина свідчить про те, що колегія суддів заздалегідь вирішила, що заявлений ОСОБА_1 відвід не буде задоволений, що у свою чергу викликає певні сумніви щодо упередженості щодо нього.

13 березня 2018 року ухвалою Апеляційного сулу міста Києва у складі Кравець В.А., Мазурик О.Ф., Кулікової С.В. заява позивача ОСОБА_1 про відвід колегії суддів визнана необґрунтованою.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Після проведення автоматизованого розподілу справи та відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується суддею Апеляційного суду міста Києва Саліховим В.В. без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в заявах про відвід суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д. підстав для задоволення заяви не встановлено.

Стаття 36 ЦПК передбачає, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб'єктивного та об'єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб'єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку що критерієм порушення суб'єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо .Конкретизуючи суб'єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді . Суб'єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи

Стосовно об'єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об'єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі , участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Таким чином, можливо зробити висновок про те, що особа яка подала заяву про відвід суддям або судді повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи.

При цьому, законодавець визначив, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, які були винесені під час іншої або конкретної справи не може бути підставою для відводу судді.

Як вже зазначалось вище ОСОБА_1, як підставу для відводу суддів вказав, що визнаючи відвід необґрунтованим суд не зупинив провадження у справі та безпідставно зазначив дату наступного судового засідання.

Разом з тим, відповідно до ч. 1-3 ст. 40 ЦПК України: Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Аналіз вищезгаданої статті ЦПК України дає можливість прийти до висновку, що у разі, коли колегія суддів розглядаючи заяву про відвід приходить до висновку, що вищезгадана заява є необґрунтованою вона вирішує питання щодо зупинення провадження у справі.

Таким чином, законодавець надав право суддям самостійно вирішувати питання чи зупиняти провадження по справі, у зв'язку із заявленим відводом чи ні.

Матеріали справи свідчать про те, що колегія суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф., Кулікова С.В. вирішили не зупиняти провадження у справі, у зв'язку з чим обґрунтовано, на підставі вимог діючого законодавства визначили дату наступного судового засідання, по цій справ, та повідомили про це учасників процесу.

Тобто, проходжу до висновку, що вказані судді діяли виключно в межах норм процесуального законодавства.

Крім того, суддя який розглядає дану заяву погоджується з висновком колегії судді, що розглядає дану справу, про необґрунтованість відводу судді Махлай Л.Д., оскільки відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26 лютого 2018 року суддя Махлай Л.Д. вказану справу взагалі не розглядає.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 фактично підставою для відводу суддів зазначив винесення ними процесуальних рішень по справі, з яким він не згоден.

Разом з тим, як зазначалося вище, вказана обставина не може бути підставою для відводу суддів.

Отже, вимоги заяви про відвід не можуть свідчити про упередженість суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

Посилання заявника на пункт 20 Рекомендації СМ/Rec (2010) Комітету Міністрів Ради Європи, на преамбулу Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року ухвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, Висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів «Позиція судової влади та її відносин з іншими гілками державної влади в умовах сучасної демократії», вказаних в обґрунтуваннях вищевказаної заяви, на думку судді не свідчить про обґрунтованість вищезгаданої заяви, оскільки заявником не доведено, на підставі належних та допустимих доказів, фактів упередженості вищезгаданих суддів щодо нього.

Таким чином, у задоволенні заяви про відвід суддів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Кравець Валентині Аркадіївні, Мазурик Олені Федорівні, Махлай Людмилі Дмитрівні відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: В.В. Саліхов