АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/2653/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» Сидори І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної медичної установи «Міська дитяча клінічна лікарня» про скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Стоцької Л.А.,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» про скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилалася на те, що вона перебуває в трудових відносинах з міською дитячою клінічною лікарнею м. Чернівці з 19 березня 1986 року, і на момент звернення до суду з позовом працює на посаді медичної сестри приймального відділення на 0,75 ставки.

06 квітня 2017 року головним лікарем КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» було видано наказ №50, відповідно до п.п.3,4 якого її переведено на пост №2 приймального відділення на шестигодинний робочий день та оголошено догану за неодноразове порушення норм етики та деонтології, а також за невиконання своїх функціональних обов'язків.

Посилалася на те, що будь-яких порушень норм етики та деонтології вона не вчиняла, а свої функціональні обов'язки виконує професійно протягом 31 року. А тому оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязне них стосунків, що склалися між нею та керівництвом.

Крім цього, вважала переведення на шестигодинний робочий день незаконним, оскільки її не було повідомлено про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці.

Зазначала, що вона є інвалідом ІІІ групи і незаконні дії головного лікаря призвели до погіршення її стану здоров'я, у зв'язку з чим вона була змушена лікуватися.

Так, з 12 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року вона перебувала на лікуванні в Хотинській центральній районній лікарні, а з 15 травня 2017 року по 19 травня 2017 року в медичній установі ТОВ «Медичний центр» ІБН СІНА+».

Відповідно до розрахунку оплати за послуги медичної допомоги №Г170517/8 від 17 травня 2017 року за лікування нею було сплачено 6140 грн.

Окрім того, вважала, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в значних фізичних та моральних стражданнях, втраті впевненості у майбутньому та побоювання незаконного звільнення.

Завдану моральну шкоду ОСОБА_1 оцінила в розмірі 3000 грн.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилалася на те, що 25 липня 2017 року головним лікарем КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» було видано наказ №73, яким змінено її умови праці з 26 вересня 2017 року, а саме встановлено їй п'ятиденний робочий тиждень з 9:00 до 15:00 год., вихідні дні - субота, неділя; скасовано п.3 наказу №50 від 06 квітня 2017 року про встановлення їй шестигодинного робочого дня, який нею оскаржується.

Вважала даний наказ протиправним, оскільки станом на 30 серпня 2017 року будь-яких змін в організації виробництва і праці в міській лікарні не відбулося, а також не погоджується що даним наказом скасовано п.3 наказу №50 від 06 квітня 2017 року.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконним та скасувати п.п.3,4 наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» №50 від 06 квітня 2017 року про переведення її на 6-ти годинний робочий день та притягнення до дисциплінарної відповідальності;

визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» №73 від 25 липня 2017 року;

зобов'язати КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» відновити їй попередні умови праці, які існували до видачі наказу №50 від 06 квітня 2017 року та встановити їй цілодобовий режим праці зі ставкою 0,75;

стягнути з КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» матеріальну шкоду в розмірі 6140 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування п.п.3,4 наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» №50 від 06 квітня 2017 року закрито.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апелянт посилається на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування п.п.3,4 наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» №50 від 06 квітня 2017 року закрито з підстав п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. При винесенні даної ухвали судом було враховано, що наказом №81 від 28.08.2017 року головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» було скасовано п.4 наказу №50 від 06 квітня 2017 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення норм етики та деонтології, а також за не виконання нею своїх функціональних зобов'язань. Крім цього, п.3 наказу №50 від 06 квітня 2017 року, яким ОСОБА_1 переведено на шестигодинний робочий день втратив чинність з 26 вересня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування п.п.3,4 наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» №50 від 06 квітня 2017 року не оскаржила, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 19 березня 1986 року позивач ОСОБА_1 працює у КМУ «Міська дитяча лікарні» на різних посадах, зокрема з 17 вересня 1986 року по теперішній час працює сестрою медичного приймального відділення, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11). Встановлено, що позивач працює на 0,75 ставки.

Наказом головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» №73 від 25 липня 2017 року, на виконання Атестаційного паспорта робочого місця від 12 червня 2017 року зайнятого інвалідом ІІІ групи медичною сестрою ОСОБА_1, встановлено медичній сестрі ОСОБА_1 п'ятиденний робочий тиждень: з 9:00 до 15:00, вихідні - субота, неділя, який набрав чинності з 26 вересня 2017 року. Також у спірному наказі було зазначено, що з моменту набрання ним чинності втрачає силу п.3 наказу №50 від 06 квітня 2017 року в частині встановлення медичній сестрі ОСОБА_1 шестигодинного робочого дня (а.с.129).

Частина 6 статті 24 КЗпП України прямо забороняє укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я, а отже забороняє і продовження такої роботи.

Статтею 170 КЗпП України передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести за їх згодою на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про охорону праці» працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я.

Таким чином, ч.3 ст.5 вказаного закону містить імперативну однозначну заборону пропонувати працівнику роботу, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я. Будь-яких умов, у тому числі можливість пропозиції такої роботи за згодою працівника, закон не допускає.

Залучення осіб з інвалідністю до надурочних робіт і робіт у нічний час можливе лише за їх згодою та за умови, що це не суперечить рекомендаціям медико-соціальної експертної комісії (с.12 ЗаконуУкраїни «Про охорону праці»).

Одним з основних нормативних актів, спрямованих на соціальний захист інвалідів в Україні, є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Залежно від ступеня обмеження життєдіяльності розрізняють I, II і III групи інвалідності. Законодавство не забороняє використовувати працю інвалідів усіх трьох груп. Головне при прийнятті на роботу інваліда не група інвалідності, а відсутність медичних протипоказань.

У відповідності до ст.17 цього Закону з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов'язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Згідно з повідомленням про результати огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) від 20 березня 2014 року про повторний огляд ОСОБА_1, третьої групи інвалідності, остання є обмежено працездатна в своїй професії (а.с.131).

З листа ОКМУ «Цент МСЕ» від 07 вересня 2017 року, отриманого на запит КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня», вбачається що у травні 2017 року кардіологічною МСЕК було проведено атестацію робочого місця, зайнятого інвалідом ОСОБА_1 та чітко визначено характер та умови її праці, а саме: показана легка фізична та розумова праця, робота в першу зміну, скорочений робочий день (а.с.132).

Враховуючи наведені норми права та докази, наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що керівництвом КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» після з'ясування стану здоров'я ОСОБА_1 було виконано вимоги трудового законодавства та переведено останню на п'ятиденний робочий тиждень з 9:00 до 15:00 год. (шестигодинний) з наявністю додаткової перерви для прийому їжі та відпочинку, без додаткових навантажень, відряджень та нічних чергувань, що відповідає рекомендаціям МСЕК.

При цьому, КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» були дотримані нормативи тривалості робочого часу з врахуванням 0,75% ставки позивача.

Так, норми робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров»я затверджені наказом Міністерства охорони здоров»я №319 від 25 травня 2006 року «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров'я», відповідно до якого 100% ставки позивача повинна становити 38,5 години на робочий тиждень. Отже, 75% ставки становить 28,87 годин на тиждень.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що переведення ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.32 КЗпП України відбулося без попереднього, за два місяці, її письмового попередження.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» №73 від 25 липня 2017 року, він набирає чинності з 26 вересня 2017 року.

Спірний наказ ОСОБА_1 отримала 25 липня 2017 року, що засвідчено її підписом на даному наказі.

Отже таке письмове попередження, на яке посилається позивачка, міститься в самому наказі та отриманий позивачкою в день його видачі і не потребує вчинення роботодавцем додаткових дій.

Окрім того, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується самою ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, остання продовжує виконувати роботу із зміненим графіком роботи, що також підтверджує факт її згоди на зміну умов праці.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обгрунтовуючи завдану матеріальну шкоду ОСОБА_1 зазначала, що внаслідок незаконних дій відповідача вона була змушена лікуватися та розмір витрат на лікування складає 6140 грн.

Проте як правильно зазначено судом першої інстанції, із наданих суду виписок з медичної картки хворого, не вбачається що перебування ОСОБА_1 на лікуванні пов'язане з неправомірними рішеннями чи діями відповідача, а зазначені хвороби є тривалими у зв'язку з наявністю яких позивачці надано статусу особи з інвалідністю.

Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від встановлених обставин за іншими вимогами, які відхилені, отже відсутні підстави для компенсації моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновків суду вони не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, підстави для скасування рішення відсутні, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 травня 2018 року.

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді /підпис/ І.Б. Перепелюк

/підпис/ В.В.Яремко

З оригіналом згідно: