пр. № 2-к/759/6/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2018 року м. Київ Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме районного суду м. Ліптовський Мікулаш, Словацька Республіка від 06.09.2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Ліптовський Мікулаш, Словацька Республіка від 06.09.2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Клопотання подане через Головне територіальне управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України.

Клопотання мотивоване тим, що рішення набрало законної сили 5 жовтня 2016 року та дійсне до виконання на території Словацької Республіки, що підтверджено відповідним судовим написом на рішенні. Однак, Відповідач, який є громадянином України та фактично перебуває в Україні, добровільно не виконав рішення суду, чим порушив право позивача на розпорядження належними йому коштами, і тому позивач вимушений звернутись з клопотанням про визнання та примусове виконання рішення до компетентного суду України. До клопотання надані оригінали судових документів з перекладом, засвідченим в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ N 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Відповідно, на виконання вимог ч.1 ст. 467 ЦПК України судом повідомлено ОСОБА_2 про надходження зазначеного клопотання та запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

07.02.2018 року на адресу суду надійшло заперечення ОСОБА_2, в якому зазначено, що рішення Словацького суду не підлягає примусовому виконанню з огляду на те, що боржника не було завчасно та належним чином повідомлено про судовий розгляд справи, а також, що до клопотання не було додане судове рішення від 06.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Ліптовський Мікулаш, Словацька Республіка від 06.09.2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Розгляд судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами - учасницями відповідних міжнародних договорів.

Договором між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах, що укладений 12 серпня 1982, та сторонами якого в порядку правонаступництва є як Україна, так і Словацька Республіка, передбачено, що Україна та Словацька Республіка на умовах, передбачених Договором, визнають і виконують рішення, винесені на території другої Договірної сторони, зокрема рішення установ юстиції в цивільних справах майнового характеру (ч.1 ст. 54).

Статтею 465 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України. Частиною першою статті 55 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах, що укладений 12 серпня 1982, визначено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в суд, який виніс рішення у справі в першій інстанції. Цей суд пересилає клопотання в порядку, передбаченому в статті 3,суду, компетентному винести рішення по клопотанню.

Стаття 3 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах, що укладений 12 серпня 1982 визначає, що при виконанні цього договору установи юстиції Договірних Сторін зносяться одні з одними відповідно через Міністерство юстиції або Прокуратуру Союзу Радянських Соціалістичних Республік, Міністерство юстиції Чеської Соціалістичної Республіки чи Міністерство юстиції Словацької Соціалістичної Республіки або Генеральну прокуратуру Чехословацької Соціалістичної Республіки, оскільки цим Договором не встановлено іншого порядку. Міністерство юстиції або Прокуратура Союзу Радянських Соціалістичних Республіки Міністерство юстиції Чеської Соціалістичної Республіки чи Міністерство юстиції Словацької Соціалістичної Республіки або Генеральна прокуратура Чехословацької Соціалістичної Республіки при виконанні цього Договору зносяться безпосередньо.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення було подане в порядку та у відповідності з вищевикладеними вимогами, а саме: клопотання було подане в суд, який виніс рішення у справі першої інстанції, а саме в районний суд м. Ліптовський Мікулаш Словацької Республіки та в порядку взаємодії органів юстиції Словацької Республіки та України передане до Святошинського районного суду м. Києва через Головне територіальне управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України.

Частиною другою статті 466 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Так, у частині третій статті 55 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах сказано, що до клопотання додаються: a) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про набрання рішенням законної сили і про те, що воно підлягає виконанню, або що воно підлягає виконанню до набрання законної сили, якщо це не випливає з самого рішення; b) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесено рішення і яка не взяла участі в процесі, була в належній формі і своєчасно викликана в суд, а в разі процесуальної недієздатності була належним чином представлена.

Відповідачем було подане заперечення на клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від 07.02.2018 року в якому відповідач посилається на те, що до клопотання не додано Рішення суду від 06 вересня 2016 року, а що поданий судовий документ (платіжне доручення) є виконавчим документом.

У розумінні пункту а частини першої статті 54 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах, встановлено, що договірні сторони визнають і виконують рішення, незалежно від найменування, винесені на території другої договірної сторони, що видані установами юстиції в цивільних, трудових і сімейних справах майнового характеру, включаючи затверджені судом мирові угоди в таких справах.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що серед інших документів позивачем була подана належним чином завірена копія з перекладом судового документа (платіжне доручення) районного суду м. Ліптовський Мікулаш про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 від 06.09.2016 року. Крім того, на документі проставлено печатку районного суду м. Ліптовський Мікулаш, яка свідчить, що «дане Рішення набрало законної сили 05.10.2016 року та підлягає виконанню». Таким чином, суд встановив, що подане рішення (платіжне доручення) районного суду м. Ліптовський Мікулаш про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 від 06.09.2016 року (засвідчена копія з перекладом) містить інформацію про набрання рішенням законної сили і про те, що воно підлягає виконанню у відповідності до вимог пункту а частини третьої статті 55 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах та ЦПК України, тому є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню та примусовому виконанню. Доводи відповідача подані у запереченні на клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від 07.02.2018 року, що поданий судовий документ є виконавчим документом є неналежними та недостовірними зважаючи на викладене вище та на те, що відповідач не надав належних доказів, які підтверджують протилежне.

Частиною першою статті 486 ЦПК України також встановлено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 60 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах зокрема, встановлено, що підставами для відмови у визнанні і примусовому виконанні можуть бути не набрання законної сили або не підлягання виконанню рішення за законами Договірної Сторони, на території якої воно винесене, а також випадки, якщо особа, яка порушила клопотання, або відповідач не взяли участі в процесі внаслідок того, що їм або їх уповноваженому не було своєчасно й належно вручено виклик у суд, або ж внаслідок того, що виклик було здійснено тільки шляхом публічного оголошення чи способом, який відхиляється від положень цього Договору.

Рішенням (платіжним дорученням) районного суду м. Ліптовський Мікулаш про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 від 06.09.2016 року встановлено, що на дане платіжне доручення, протягом 15 діб з моменту його отримання, можна подати апеляційну скаргу з предметним обґрунтуванням у двох письмових примірниках у Районний суд м. Ліптовський Мікулаш (пункт 1 ст. 265, пункт 1 ст. 267 Цивільно-процесуального кодексу № 160/2015 Збірника законів). В обґрунтуванні апеляційної скарги необхідно, щоб відповідач описав основні факти, на яких він засновує свій захист проти позову, додав документи, на які він посилається, або надав суду докази, щоб довести свої твердження. Суд постановою відхилить оскарження, яке було подане: а) пізно, b) сторонньою особою або c) без предметного обґрунтування; про даний наслідок необхідно позивачу в платіжному дорученні надати роз'яснення (пункт 2 стаття 267 Цивільно-процесуального кодексу № 160/2015 Збірника законів). Якщо хоч одним з відповідачів буде вчасно подана апеляційна скарга з предметним обґрунтуванням, суд скасує платіжне доручення в повному розмірі та призначить судове засідання. Це не застосовується у разі незалежної спільноти згідно ст. 76 (пункт 3 ст. 267 Цивільно-процесуального кодексу № 160/2015 Збірника законів). Провадження про судові витрати підлягає оскарженню протягом 15 діб з моменту отримання платіжного доручення, яке подається до Районного суду м. Ліптовський Мікулаш (пункт 1 ст. 265, пункт 1 ст. 239, ст. 242 Цивільно-процесуального кодексу № 160/2015 Збірника законів).

З вищенаведеного, таким чином, вбачається, що розгляд справи за участю сторін у справі міг відбутися лише у випадку подання відповідачем апеляційної скарги у встановлений 15-денний термін з дня отримання рішення. Тому суд вважає, що посилання відповідача у запереченні на клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від 07.02.2018 року на те, що відповідач не був своєчасно повідомлений про розгляд справи у Словакії, є не обґрунтованим та таким що не відноситься до обставин справи зважаючи на вищевикладене вище.

На виконання положень, зазначених у даному рішенні (платіжному дорученні), відповідачу було надіслане Рішення (платіжне доручення) районного суду м. Ліптовський Мікулаш про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 від 06.09.2016 року, яке було належним чином вручене. Факт вручення підтверджується належним чином завіреною копією з перекладом Підтвердження про вручення, справа №20С/92/2016, адресат ОСОБА_2 від 19.09.2016, копія якого знаходиться у матеріалах справах районного суду м. Ліптовський Мікулаш, про що вказано на документі. З матеріалів справи не випливає, що відповідачем було подано апеляційну скаргу на отримане рішення (платіжне доручення), таким чином рішення (платіжне доручення) районного суду м. Ліптовський Мікулаш про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 від 06.09.2016 року набрало сили 05.10.2016 року та підлягає виконанню, що підтверджується відміткою з печаткою районного суду м. Ліптовський Мікулаш. Відповідно, ОСОБА_2 вважається таким, що відмовився від подання апеляційної скарги.

Частина друга статті 56 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах, що укладений 12 серпня 1982 встановлює, що суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умов, передбачених цим договором, додержано. В разі, якщо умов додержано, суд виносить рішення про дозвіл виконання і дає розпорядження про примусове виконання.

Керуючись частиною другою статті 56 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Чехословацькою Соціалістичною Республікою про правову допомогу і правові відносини в цивільних, сімейних і кримінальних справах, що укладений 12 серпня 1982, враховуючи викладене вище та оскільки порушень, передбачених статтею 466 ЦПК України, а також підстав для відмови у задоволенні клопотання, передбачених статтею 468 ЦПК України, судом не встановлено, на підставі статтей 462 - 470 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення районного суду м. Ліптовський Мікулаш, Словацька Республіка від 06.09.2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення районного суду м. Ліптовський Мікулаш, Словацька Республіка від 06.09.2016 року за позовом ОСОБА_1(ідентифікаційний код виданий в Бельгії: 1421 000128 83, адреса: Малатіні 136, 03215 Партизанська Любча, Словацька Республіка) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості у сумі 4250,00 євро разом із відсотками за прострочення виплати у розмірі 5,25% на рік від суми 4250,00 євро з 16.12.2013 року до дати погашення заборгованості, а також судові витрати у розмірі 574,26 євро, що складаються з судового збору за позов у розмірі 255,00 євро та витрат на представника у розмірі 319,26 євро.

Апеляційна скарга на ухвалу су ду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: