РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І. А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

(Справа № 761/36222/17, провадження у справі № 2/0285/644/18)

розглянув у судовому засіданні у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року до суду на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення з останнього боргу за договором позики в сумі 287 713,71 грн., якій складається з суми основного боргу в розмірі 146 855 грн., суми 3% річних в розмірі 12 807 грн. та інфляційних втрат в сумі 128 051,71 грн.

В обґрунтування позовних вимого позивач зазначив, що 02.10.2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики в розмірі 5000 дол.США, які відповідач зобов'язався повернути до 02.10.2014 року з додатковими 15%, а саме 5750 дол.США.

Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання у визначений договором строк не виконав, просить суд на підставі ст.ст. 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України позов задовольнити. Крім того, позивач просить суд поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що він 30.08.2017 року звертався до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, якій ухвалою суду від 25.09.2017 року було залишено без руху в зв'язку з отриманням відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, з якої вбачалося, що будинок АДРЕСА_2, якій було зазначено в розписці/договорі позики боржником, знаходиться на території Шевченківського району, а вже після отримання ухвали суду від 05.10.2017 року про повернення позовної заяви, яку було повернуто за його заявою, він 10.10.2017 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною позовною заявою, яку в подальшому було направлено за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, в зв'язку з реєстрацією ОСОБА_4 на території Новоград-Волинського району.

Представник відповідача у поданому відзиві позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин. Крім того, вважає, що позивач безпідставно нарахував інфляційні втрати на основну суму боргу в сумі 128 051,71 грн. керуючись ст. 625 ЦК України, оскільки зазначена норма права поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання визначеного у гривнях, а не в іноземній валюті.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати позовну давність, в зв'язку з чим у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що 02.10.2013 року ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_3 5000 дол.США, які зобов'язався повернути з додатковими 15% до 02.04.2014 року в сумі 5750 дол.США, про що ОСОБА_4 написав розписку /а.с.47/.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики з визначенням розміру відсотків, а тому їх правовідносини регулюються §1 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 у встановлений договором строк, а саме до 02.10.2014 року, взяті на себе зобов'язання не виконав, отримані ним грошові кошти, з врахуванням відсотків визначених договором, позивачу не повернув, що потягло за собою порушення прав позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані як позика.

Зазначена обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалась.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індекс інфляції» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Норми частини другої ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі №6-771цс15.

Таким чином, враховуючи, що оскільки в даному випадку предметом договору позики є іноземна валюта, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 128 051,71 грн. задоволені бути не можуть.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 159 662 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн., з яких сума боргу в розмірі 146 855 грн. та сума 3% річних в розмірі 12 807 грн.

Щодо строків позовної давності, на які посилаються учасники справи.

Відповідно до ст.ст.257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з договору позики, відповідач повинен був його виконати до 02.10.2014 року, в зв'язку з чим останнім днем звернення позивача до суду є 02.10.2017.

Встановлено, що позивач в межах строку позовної давності, а саме 30.08.2017 року подав до Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву про стягнення боргу з ОСОБА_4, в якій зазначив адресу відповідача, що була особисто зазначена останнім на час підписання договору позики.

Ухвалою суду від 25.09.2017 року позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з отриманням відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, з якої вбачалося, що будинок АДРЕСА_2, знаходиться на території Шевченківського району.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_5 була повернута за заявою адвоката ОСОБА_6 для подальшого звернення до належного суду (Шевченківського районного суду м. Києва).

10 жовтня 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною позовною заявою, яку в подальшому судом було направлено за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, в зв'язку з реєстрацією ОСОБА_4 на території Новоград-Волинського району.

Згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки він повинен був звернутися до суду не пізніше 02.10.2017 року, а звернувся 10.10.2017 року, тобто пропустив 7 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Разом з тим, ч. 5 вказаної статті визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Вирішення питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому, закон не визначає, що визнання поважними причин пропущення позовної давності здійснюється судом за наявності відповідної заяви позивача.

Враховуючи, що позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом в межах позовної давності, а також тривалість вирішення судом питання щодо відкриття провадження у справі та її підсудності, яке відбулося з порушенням процесуальних строків та дій визначених ст. 122 ЦПК України (в редакції чинній на день звернення до суду) та незначну кількість пропущених позивачем днів, суд вважає, що позивач ОСОБА_7 пропустив строк позовної давності з поважних причин, в зв'язку з чим порушене його право підлягає захисту.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що рішення повинно бути не тільки законним, але і справедливим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 159 662 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн., з яких сума основного боргу в розмірі 146 855 грн. та сума 3% річних в розмірі 12 807 грн.

Також наявні підстави згідно ст. 141 ЦПК України для стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог у розмірі 1596,62 грн.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_3 строк позовної давності для захисту своїх прав в суді.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) грошові кошти в сумі 159 662 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн. з яких:

-сума боргу в розмірі 146 855 (сто сорок шість тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн.;

-сума 3% річних в розмірі 12 807 (дванадцять тисяч вісімсот сім) грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційних втрат в сумі 128 051 (сто двадцять вісім тисяч п'ятдесят одна) грн. 71 коп. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1596 грн. 62 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено - 18.05.2018 року.

Головуючий