Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 727/6902/15-ц

провадження № 61-40082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, поданою його представником - ОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Владичана А. І., Литвинюк І. М., від 31 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 грудня 2011 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір банківського вкладу № 16, за умовами якого банк відкрив депозитний рахунок, на який позивач вніс грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, процентна ставка сторонами погоджена у розмірі 12 % річних. Внесення коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження. На депозитний рахунок допускаються додаткові внески (пункт 1.3).

Крім того, на виконання умов пункту 1.3 депозитного договору неодноразово вносилася кошти, а саме: 16 березня 2012 року - 900 доларів США на строк до 16 червня 2012 року; 20 березня 2012 року - 8 000 доларів США на строк до 16 червня 2012 року; 18 червня 2012 року - 1 167 доларів США на строк до 16 вересня 2012 року; 16 вересня 2012 року - 955 доларів США на строк до 17 вересня 2012 року; 17 вересня 2012 року - 2 218 доларів США на строк до 16 грудня 2012 року; 17 грудня 2012 року - 1 092 долари США на строк до 17 березня 2013 року; 17 березня 2013 року - 1 128 доларів США на строк до 17 червня 2013 року; 17 червня 2013 року - 2 000 доларів США та 936 доларів США на строк до 17 вересня 2013 року; 17 вересня 2013 року - 5 000 доларів США та 1 029 доларів США на строк до 17 грудня 2013 року; 17 грудня 2013 року - 1 267 доларів США на строк до 17 березня 2014 року; 20 лютого 2014 року - 30 000 грн; 17 березня 2014 року - 1 308 доларів США та 550 грн строком до 17 червня 2014 року; 20 травня 2014 року - 1 350 доларів США та 1 680 грн; 20 травня 2014 року - 55 000 грн до 17 серпня 2014 року; 18 серпня 2014 року - 1 392 долари США та 5 865 грн; 16 вересня 2014 року - 479 доларів США та 1980 грн; 08 листопада 2014 року - 10 000 євро до 17 грудня 2014 року.

При цьому банк виплатив 18 червня 2012 року 8 240 доларів США вкладу, 17 березня 2013 року 7 220 доларів США вкладу, 25 вересня 2014 року 1 781 грн бонусних сум.

Пунктом 5.5 депозитного договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. На його звернення щодо повернення грошових коштів ПАТ «Укрсоцбанк» суму вкладу не повернуло. Отже, на рахунках банку знаходяться 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро, які внесені на виконання умов договору банківського вкладу від 16 грудня 2011 року.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на його користь суму вкладу за договором банківського вкладу від 16 грудня 2011 року у розмірі 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі судді Слободян Г. М. від 11 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу від 16 грудня 2011 № 16 у розмірі 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами у належній формі укладено депозитний договір, який підписано представником банку - начальником Кіцманського відділення та скріплено печаткою ПАТ «Укрсоцбанк». Внесення грошових коштів до банку підтверджено розпорядженнями, які містять найменування банку (відділення), що здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку та відбиток печатки банку (філії). Відповідачем порушено умови депозитного договору, а тому останній зобов'язаний повернути позивачу суму вкладу.

Суд апеляційної інстанції розглядав цю справу неодноразово.

Останньою постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, виконуючи вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, виходив із того, що укладений між сторонами договір не відповідає за формою та змістом договорам банківського вкладу, типові форми яких були затверджені та діяли у банку станом на 16 грудня 2011 року. При цьому надані позивачем розпорядження не відповідають звичаям ділового обороту, суперечать визначеним Національним банком України формам ведення та обліку касових операцій і не можуть бути належним доказом, що підтверджує внесення ОСОБА_1 грошових коштів на рахунок банківської установи на виконання умов договору банківського вкладу. Крім того, на момент укладення між сторонами договору та видачі (підписання) розпоряджень ОСОБА_4. не була уповноваженою особою ПАТ «Укрсоцбанк» на вчинення таких дій.

У липні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок Апеляційного суду Чернівецької області про недоведеність позовних вимог позивача внаслідок відсутності у ПАТ «Укрсоцбанк» банківських рахунків, які були відкриті на ім'я позивача, і, як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених ПАТ «Укрсоцбанк» від позивача суперечить правовим висновкам, які висловлені у постановах Верховного Суду України: від 06 червня 2012 року № 6-17цс12, від 28 січня 2015 року № 6-247цс14, від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, оскільки не були змінені Верховним Судом, й обов'язковими для застосування судами першої та апеляційної інстанцій, однак всупереч нормам процесуального права були проігноровані Апеляційним судом Чернівецької області під час розгляду цієї справи.

Апеляційний суд Чернівецької області також не врахував імперативні приписи пункту 6.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, згідно з якими порядок проведення працівниками банків касових операцій з клієнтами визначено не цим Положенням, а нормативно-правовим актом Національного банку України про ведення касових операцій банками в Україні, яким у цих правовідносинах є Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, яка врегульовує питання проведення касових операцій саме в банках України та не містить в собі вимоги щодо підписання касового документу двома службовими особами і вважає достатнім один підпис уповноваженої особи банку в такому документі, при тому, що начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4.вважалася саме такою уповноваженою особою.

Крім того, експертний висновок товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» від 13 листопада 2015 року № 173 отримано з порушенням встановленого законом у 2015 році порядку, тому не може використовуватися судом в якості засобу доказування. Отже, мотивування рішення апеляційного суду про відмову в задоволенні позову вказаним експертним висновком є недопустимим і таким, що порушує вимоги статей 78, 79, 89, 264 ЦПК України.

Разом з тим під час розгляду справи в апеляційному суді в судовому засіданні, яке відбулося 31 травня 2018 року, представник відповідача визнав обставину наявності протягом 2011 року у начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 повноважень на укладення договору банківського вкладу і здійснення грошових операцій та надав на вимогу апеляційного суду докази цього - довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яка спростовує висновок апеляційного суд про відсутність у ПАТ «Укрсоцбанк» відповідних повноважень.

У серпні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив судове рішення згідно з наданими доказами, правильно встановив фактичні обставини.

Також вказало, що між сторонами не укладався договір банківського вкладу, кошти на рахунок банку не вносилися. У позивача немає жодних рахунків у ПАТ «Укрсоцбанк». Надані позивачем розпорядження не є належним доказом внесення останнім коштів, оскільки складені у порушення вимог нормативно-правових актів щодо документального оформлення касових операцій.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 серпня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 16 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті, який скріплено печаткою вказаної вище фінансової установи.

Відповідно до пункту 1.1 указаного договору ПАТ «Укрсоцбанк» відкриває позивачу депозитний рахунок, а останній вносить на цей рахунок грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США з нарахуванням 12 % річних.

Пунктом 1.2 договору банківського вкладу передбачено, що депозитний вклад залучається на строк з 16 грудня 2011 року по 16 березня 2012 року.

На депозитний рахунок додаткові внески допускаються (пункт 1.3 договору банківського вкладу).

Сторонами у пункті 5.5 банківського вкладу погоджено, що цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

У пункті 1.1.1 договору банківського вкладу сторони погодили, що внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження.

Відповідно до розпорядження від 16 грудня 2011 року позивачем на виконання договору від 16 грудня 2011 року внесено на депозитний рахунок банку 30 000 доларів США.

Позивачем також надано інші розпорядження, відповідно до яких у подальшому у період до 08 листопада 2014 року позивачем внесено на виконання вказаного договору на депозитний рахунок банку кошти.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 розпоряджень банку вкладником за період з 16 грудня 2011 року до 08 листопада 2014 року внесено на депозитний рахунок ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема, у розмірі 60 221 долар США, 10 000 євро та не повернуто останнім 44 761 долари США, 85 075 грн та 10 000 євро.

ОСОБА_1 03 грудня 2014 року звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою про повернення коштів, проте банк суму вкладу не повернув.

Також судом установлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частинами третьою-п'ятою статті 191 КК України за фактами незаконного привласнення начальником Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ОСОБА_4 коштів громадян, отриманих на підставі фіктивних депозитних угод, зокрема і від позивача.

Висновками судової почеркознавчої експертизи від 28 січня 2015 року та судової технічної експертизи від 24 лютого 2015 року, які були проведені в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 на підставі постанови слідчого, підтверджено, що підписи на договорі банківського вкладу від 16 грудня 2011 року та вказаних вище розпорядженнях виконано начальником Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 та скріплені належною Кіцманському відділенню Чернівецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» печаткою.

Висновком експерта від 13 листопада 2015 року, який проведений на підставі заявки виконуючого обов'язки голови правління ПАТ «Укрсоцбанк», визначено, що надані ОСОБА_1 розпорядження на підтвердження внесення на рахунок банку коштів складені не у відповідності до вимог нормативно-правових актів у сфері банківської діяльності щодо документального оформлення касових операцій, а тому виготовлені не банком, тобто є підробленими; наданий ОСОБА_1 договір банківського вкладу не відповідає за форою та змістом договорам банківського вкладу, типові форми яких були затверджені та діяли у банку станом на 16 грудня 2011 року, що вказує на те, що зазначений документ виготовлений не банком, тобто є підробленим.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина першої статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до положень Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пунктом 1.2 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп'ютерної техніки з відображенням обов'язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Апеляційний суд, враховуючи згідно з вимогами частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року висновки і мотиви, викладені судом касаційної інстанції при попередньому скасуванні судового рішення, установив, що у ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковуються будь-які депозитні рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_1, а укладений між сторонами договір не відповідає за формою та змістом договорам банківського вкладу, типові форми яких були затверджені та діяли у банку станом на 16 грудня 2011 року.

Надані позивачем розпорядження на підтвердження внесення ним грошових коштів на рахунок банківської установи не відповідають звичаям ділового обороту, суперечать визначеним Національним банком України формам ведення та обліку касових операцій, на них відсутні підписи касира.

Також згідно з листом приватного нотаріуса Соломко В. В. від 16 лютого 2015 року довіреність від імені ПАТ «Укрсоцбанк» начальнику Кіцманського відділення ОСОБА_4 04 січня 2006 року за реєстровим номером № 17 посвідчувалася в порядку передоручення на строк до 31 грудня 2006 року включно.

Отже, ОСОБА_4 на момент укладення депозитного вкладу та видачі (підписання) розпоряджень не була уповноваженою особою ПАТ «Укрсоцбанк» на вчинення дій від імені ПАТ «Укрсоцбанк».

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 89, 263, 264, 382 ЦПК України повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки письмова форма договору не дотримана.

Посилання касаційної скарги на неврахування апеляційним судом правових позицій, висловлених у постановах Верховного Суду України: від 06 червня 2012 року № 6-17цс12, від 28 січня 2015 року № 6-247цс14, від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, є безпідставним, оскільки у них, на відміну від цієї справи, наявні різні правовідносини,встановлено інші фактичні обставини.

Так, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-17цс12 встановлено, що письмова форма спірних договорів дотримана, внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, мають всі необхідні реквізити, від імені банку підписані особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, винесеній у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, правова позиція стосується збільшення строку позовної давності.

Правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 28 січня 2015 року № 6-247цс14, стосується стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та нарахованих відсотків за договором строкового банківського вкладу (депозиту).

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником - ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк