Справа № 161/4672/18
Провадження № 2/161/1952/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Позов обґрунтовує тим, що з 11.02.2011 року він на підставі договору дарування є власником квартири № 58 в будинку № 1 «а» по проспекту Перемоги у місті Луцьку. Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування квартири від 11.02.2011 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказує, що на час оформлення договору дарування відповідач був зареєстрований в квартирі. Однак, з 2010 року не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується довідкою Луцького відділу поліції, складеною 24.02.2018 року за результатами проведеної перевірки. Реєстрація відповідача позбавляє його права на вільне володіння та розпорядження квартирою, як своєю власністю, перешкоджає оформленню субсидії. З огляду на наведене, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 58 в будинку № 1 «а» по проспекту Перемоги у місті Луцьку.

Представник позивача у письмовій заяві позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи здійснювати без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири № 58 в будинку № 1 «а» по проспекту Перемоги у місті Луцьку, що підтверджується копією договору дарування квартири від 11 лютого 2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3, зареєстровано реєстрі за №135 (а.с.10-13).

Крім того, з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру № 58 в будинку № 1 «а» по проспекту Перемоги у місті Луцьку здійснено 22 лютого 2011 року (а.с.22).

З копії будинкової книги А №108976 встановлено, що в квартирі за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.18).

Довідкою Луцького відділу поліції, складеною 24.02.2018 року за результатами проведеної перевірки підтверджується, що відповідач з 2010 року не проживає за місцем реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом пунктів 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно правової позиції викладеній у справі №6-709цс16, що переглядалася Верховним Судом України, аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оскільки відповідач зареєстрований у спірній квартирі, чим порушує права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження даною квартирою, суд вважає, що право позивача передбачене ст.ст.317, 319 ЦК України як власника житлового приміщення підлягає захисту, а право відповідача на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 58 в будинку № 1 «а» по проспекту Перемоги у місті Луцьку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя Черняк В.В.