КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/556/18
Провадження № 2/488/1047/18 р.
12.04.2018 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Кулаві А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя,-
16.02.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовної заявою в Корабельний районний суд міста ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про визнання за ним права особистої приватної власності на одну житлову кімнату, житловою площею 12,6 кв.м., в квартирі № АДРЕСА_1.
В обґрунтування заявлених вимог пояснив те, що він ОСОБА_2, перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 27.10.1989 року.
У 1991 році вони з відповідачем припинили подружні відносини та стали проживати окремо.
22.11.1996 року позивач - ОСОБА_2, купив одну житлову кімнату, житловою площею 12,6 кв.м., в квартирі № АДРЕСА_1.
Заочним рішенням Корабельного районного суду по справі № 2-1942/2009 від 27.05.2009 року шлюб між позивачем - ОСОБА_2, та відповідачем - ОСОБА_3, зареєстрований Корабельним відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції 27.10.1989 року, актовий запис № 752, було розірвано.
Вищезазначена спірна кімната була придбана позивачем в період шлюбу, у звязку із чим він не має можливості розпорядитися своїм майном. На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду.
В судове засідання сторони не зявилися.
Позивач, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не зявивилась, заперечень проти задоволення позову до суду не надала. Про причини неявки суд не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяву позивача по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 27.10.1989 року.
У 1991 році вони з відповідачем припинили подружні відносини, стали проживати окремо.
З 1992 року по сьогоднішній день позивач проживає та веде спільне господарство із ОСОБА_4.
22.02.1996 року позивач - ОСОБА_2, купив одну житлову кімнату, житлової площею 12,6 кв.м., в квартирі № АДРЕСА_1.
22.02.1996 року договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 1075. Дана кімната була куплена позивачем за 67 000000 крб., частина грошових коштів на придбання даної кімнати була надана ОСОБА_6, яка на сьогоднішній день є дружиною позивача, інша частина грошових коштів була зароблена особисто позивачем.
З 22.02.1996 року і по сьогоднішній день позивач проживає в даній квартирі разом із ОСОБА_6.
У квітні 2009 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сімя існує формально, так як вони біля 18 років не проживали разом, не вели спільного господарства.
Заочним рішенням Корабельного районного суду по справі № 2-1942/2009 від 27.05.2009 року шлюб між позивачем - ОСОБА_2, та відповідачем - ОСОБА_3, зареєстрований Корабельним відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції 27.10.1989 року, актовий запис № 752, було розірвано.
Судом встановлено, що майнового спору між сторонами під час розірвання шлюбу не було.
Проте, спірна кімната була придбана позивачем в період шлюбу, у звязку із чим він не має можливості розпорядитися своїм майном.
На думку суду, вищезазначені факти підтверджують, що на момент придбання квартири позивач з відповідачем не проживали разом та не вели спільного господарства, тобто фактично шлюб у сторін по справі був припинений з 1991 року.
Кодекс про шлюб та сім'ю України (КпШС України) втратив чинність 01 січня 2004 року із вступом у дію Сімейного кодексу України, а тому його дія поширюється на відносини, які виникли до 01 січня 2004 року.
Згідно ст. 28 КпШС України в редакції 1969 року в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Судом встановлено, що у сторін по справі неповнолітніх дітей немає.
Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
Судом достовірно встановлено, що фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з 1991 року, 27.03.2009 року рішенням Корабельного районного суду шлюб між ними розірваний. А отже, строк позовної давності ОСОБА_3 пропущений.
Аналогічне положення Закону закріплено й у ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», який втратив чинність з 21 грудня 2007 року, роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 206, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, право особистої приватної власності на одну жилу кімнату, жилою площею 12, 6 кв.м., в квартирі № АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя: Я. А. Чернявська