Справа № 2-4952/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

при секретарі Горбані О.В.,

за участю: представника заявника (боржника) - адвоката ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи (стягувача) - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві скаргу ОСОБА_3, заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Київ), Публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк» (надалі ПАТ «ПроКредитБанк») на дії та рішення державного виконавця Бочковського Тараса Олександровича, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_3, як боржник у виконавчому провадженні, звернувся до районного суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця при відкритті та під час виконавчого провадження та скасувати постанову від 25.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження та постанову від 10.07.2017 р. про звернення стягнення на заробітну плату, винесені державним виконавцем Бочковським Т.О. у виконавчому провадженні ВП 51748837 за виконавчим листом № 2-4952 від 06.08.2014 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми в розмірі 3 102 794,75 грн.

Скарга мотивована тим, що 06.08.2014 р. Подільським районним судом м.Києва за рішенням від 05.12.2013 р. у цивільній справі видано виконавчий лист № 2-4952/11 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми заборгованості за кредитним договором зі строком пред'явлення виконавчого листа до виконання - до 10.06.2015 р. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 09.08.2017 р. заявнику стало відомо, що вищевказаний лист було пред'явлено стягувачем до виконання лише 21.06.2016 р. і державним виконавцем Бочковським Т.О. було відкрито виконавче провадження незважаючи на закінчення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, резолютивна частина виконавчого листа не співпадає з резолютивною частиною судового рішення, оскільки у виконавчому листі відсутнє посилання на солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (як в рішенні суду). Тому вважає, що виконавчий лист не підлягав виконанню. Також, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження заявник дізнався і про наявність винесеної державним виконавцем постанови про звернення стягнення на зарплату боржника, копію якої боржник не отримувала. Вважає, що такими діями державний виконавець не дотримався гарантій прав боржника та порушив його права.

В судовому засіданні представник заявника підтримала скаргу в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в скарзі обставинам, додавши, що виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження, взагалі не підлягав виконанню, оскільки, крім неправильної резолютивної частини, даний лист виданий неуповноваженою особою, оскільки повноваження судді Захарчук С.С. закінчились 02.07.2014 р. Крім того, вищевказаний виконавчий лист був повторно пред'явлений Банком до виконання, що, на думку сторони заявника, свідчить про зловживання процесуальними та матеріальними правами стягувача. Пояснила, що постанову про стягнення на заробітну плату боржника вважає незаконною, оскільки саме виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, строк пред'явлення до виконання якого вже сплинув. Додала, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, розглядається на теперішній час в самостійному провадженні.

Представник заінтересованої особи - стягувача заперечувала проти задоволення скарги, подавши через канцелярію суду відзив на скаргу, в якому Банк посилається на те, що вищевказаний виконавчий лист було вперше пред'явлено Банком до виконання 15.08.2014 р., а 29.06.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа. Повторно було пред'явлено до виконання це виконавчий лист за заявою про відкриття провадження від 19.07.2016 р. та постановою від 25.07.2016 р. було відкрито виконавче провадження, що є в межах встановленого законом строку для пред'явлення. Резолютивна частина виконавчого листа відповідає вимогам закону, оскільки боржник ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність з боржником ОСОБА_4, а виконавчі листи були видані відповідно до кількості відповідачів.

Представник заінтересованої особи - органу ДВС, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав копії матеріалів з виконавчого провадження.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.383 ЦПК України (2004 р.), що був чинним на час звернення заявника до суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що Подільським районним судом м.Києва 06 серпня 2014 р. був виданий виконавчий лист № 2-4952/11 за рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05.12.2013 р., що набуло законної сили 10.06.2014 р., на стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Про КредитБанк» заборгованості у розмірі 371 431,78 доларів США, еквівалент суми 2 968 854,22 грн. боргу по капіталу, 12 111,83 долари США, еквівалент суми 96 773,52 грн. боргу по процентах та 37 122,01 грн. пені. Строк пред'явлення даного листа до виконання - до 10.06.2015 р. (1 рік).

Як вбачається з матеріалів справи, у встановлений законом строк даний лист було пред'явлено стягувачем до примусового виконання і постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м.Києві від 26.08.2014 р. за вищевказаний виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП 44453864, в межах якого даний виконавчий документ був повернутий стугвачеві постановою державного виконавця від 29.06.2016 р. в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (ст.40 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 р.

N 606-XIV, що була чинною на час винесення постанови).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 р. N 606-XIV) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Встановлено, що після повернення на підставі постанови від 29.06.2016 р. вищевказаний виконавчий лист був пред'явлений стягувачем до виконання до органу ДВС за заявою від 18.07.2016 р., і постановою державного виконавця Бочковського Т.О. від 25.07.2016 р. було відкрито виконавче провадження ВП № 51748837. Тобто дана постанова, що оскаржується ОСОБА_3, винесена в межах річного строку, який відраховується вже з 29.06.2016 р.

Таким чином, оскаржувана постанова заявником, як боржником у виконавчому провадженні, винесена державним виконавцем у встановлений законом строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки повернення пред'явленням його до виконання в серпні 2014 р. такий строк перервався і після винесення постанови про повернення відраховується заново.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що порушень норм законодавства при винесенні 25.07.2016 р. постанови про відкриття виконавчого державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві Бочковським Т.О. не було допущено, а тому дана постанова є законною.

Суд не приймає до уваги доводи заявника про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження не могла бути винесена в зв'язку з тим, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки відповідне судове рішення, винесене в порядку ст.369 ЦПК України (2004 р., що був чинний на час винесення постанови), про визнання вищевказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не виносилось. Твердження сторони ОСОБА_3 про наявність порушень (на думку заявника) при видачі виконавчого листа суд також не приймає до уваги, оскільки такі обставини підлягають перевірці при розгляді судом саме заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки суд прийшов до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2016 р. винесена встановлений законом строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, то вимоги скарги про скасування постанови 10.07.2017 р. про звернення стягнення на зарплату боржника як винесеною поза межами такого строку також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від законності постанови про відкриття виконавчого провадження.

За наведених обставин суд вважає, що постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бочковського Т.О. від 25.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження та 10.07.2017 р. про звернення стягнення на заробітну плату, винесені в межах виконавчого провадження ВП 51748837 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4952/11, виданого 06.08.2014 р. Подільським районним судом м.Києва на стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми боргу, винесені згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 р. N 606-XIV, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), та в межах повноважень державного виконавця.

Строк звернення до суду зі скаргою на вищевказані постанови був поновлений судом ухвалою від 18.01.2017 р.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що скарга є безпідставною та не заснованою на законі, доводи заявника не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, ст.ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. N 606-XIV), керуючись п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.447, 450, 451 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бочковського Т.О. від 25.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження та постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бочковського Т.О. від 10.07.2017 р. про звернення стягнення на заробітну плату, винесені в межах виконавчого провадження ВП 51748837 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4952/11, виданого 06.08.2014 р. Подільським районним судом м.Києва на стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми боргу.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 06.03.2018 р.

СуддяН. М. Ларіонова