АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/2725/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

розглянувши у порядку частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року (суддя Шум Л.М.) про повернення позовної заяви Закритого акціонерного товариства «Єврофінанс», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановила:

у листопаді 2017р. позивачі звернулися до суду з позовом про витребування у відповідача у власність ЗАТ «Єврофінанс» транспортного засобу марки Skoda Fabia, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачам наданий строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року позовну заву повернуто позивачам у зв'язку із неусуненням недоліків.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилається на порушення суддею норм процесуального права, оскільки обов'язок перевірки зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України покладено на суд, а подана позовна заява відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, редакція якої діяла на момент звернення до суду.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 80, 119 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви, так як в ній не зазначено ціну позову, а платіжне доручення про сплату судового збору не містить відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Повертаючи позовну заяву позивачам, суддя виходив з того, що позивачами не були усунені недоліки позовної заяви.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється

- 2 -

відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції закону № 2147-VIIIвід 3 жовтня 2017 року передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання позовної заяви, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

У поданій ЗАТ «Єврофінанс» та ПАТ «КБ «Надра» позовній заяві, а також у заявах на виконання вимог ухвали судді зазначено, що вартість спірного транспортного засобу складає 95 307грн. 72коп., виходячи із заставної вартості, визначеної у договорі застави № 122-1/3-V/24/2006 від 14 липня 2008р. (с.с. 4, 50, 56).

За таких обставин, висновок судді першої інстанції про те, що в позовній заяві не зазначено ціну позову не відповідає матеріалам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Даною нормою стаття 9 Закону України «Про судовий збір» була доповнена згідно із законом № 484-VIII від 22.05.2015.

Отже, законом обов'язок перевіряти зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України покладено саме на суд.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху та зобов'язуючи позивача надати платіжне доручення про сплату судового збору з відміткою про зарахування коштів до Державного бюджету України, суддя не послався на норму закону або процесуального права, якою визначений такий обов'язок особи, яка звертається до суду.

Посилання судді першої інстанції на ч. 9 ст. 185 ЦПК України у редакції закону від 3 жовтня 2017 року, як на підставу повернення позовної заяви позивачу, є неправомірним, так як вказана норма процесуального права не діяла на момент пред'явлення позову до суду і відповідно до пункту 11 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року суддя не мав правових підстав для її застосування.

Крім того, суддя не звернув увагу на те, що відповідно до вказаної норми процесуального права заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Однак, матеріали справи не містять інформації про здійснення судом перевірки зарахування сплаченого позивачем судового збору до спеціального фонду державного бюджету та виявлення не надходження сплаченого позивачем судового збору до спеціального фонду державного бюджету, а відтак, суддя не мав правових підстав для повернення позивачу

- 3 -

позовної заяви з підстав не зарахування судового збору до спеціального фонду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачам постановлена суддею з порушенням норм процесуального права і на підставі ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити, ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року скасувати, справу направити до Святошинського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: