Провадження № 22-ц/801/69/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 рокуСправа № 127/14879/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Оніщука В.В. (судді-доповідача),

Копаничук С.Г.,

Рибчинського В.П.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_5,

відповідач: ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2018 року, постановлене у складі судді Ан О.В. о 12 год. 18 хв. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_5 передав відповідачу грошові кошти для вкладення до електронної біржі з метою отримання прибутку. 28.01.2015 року на підтвердження виниклих правовідносин позивач уклав з відповідачем договір про співпрацю. Відповідно до умов укладеного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання організації і користування електронною біржею Kingdom777 WCM77/Kingdom777/global-unity (одна з фінансових пірамід США), а ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання профінансувати вказану спільну діяльність. За умовами договору ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання розподілу та виплати коштів, зокрема 60% прибутку зобов'язався сплачувати ОСОБА_5, а собі залишати 40%, однак свої обов'язки відповідач не виконує, а також відмовився повернути позивачу внесені ним 1999 доларів США, тому з підстав викладених у позовній заяві, ОСОБА_5 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь грошові кошти в сумі 1999 дол. США у гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ станом на час постановлення рішення судом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факт передачі відповідачу грошових коштів та взяття відповідачем на себе зобов'язання повернути їх.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити і стягнути з відповідача на його користь 52222,27 грн. за договором про спільну діяльність та моральну шкоду в розмірі 13500 грн.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що за змістом угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про спільну діяльність від 28.01.2015 року сторони домовились надавати один одному послуги, обмінюватися інформацією та приймати участь у спільній діяльності на комерційній основі в проекті global-unity, в тому числі надавати всі види фінансової, технічної та організаційної допомоги. При цьому сторона 1 фінансує вступ сторін в проект і довіряє стороні 2 зареєструватися на сайті. Прибуток від спільної комерційної діяльності розподіляється в пропорції 60% стороні 1, 40 % - стороні 2.

Згідно частин 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом п. 1.3. договору Сторона 1 - ОСОБА_5 зобов'язується фінансувати вступ сторін договору в проект global-unity, однак жодним пунктом договору не визначено розмір коштів, який зобов'язується сплатити позивач на фінансування проекту.

Крім того, зазначені положення договору не можуть розцінюватись як належне підтвердження фактичної передачі позивачем коштів у розмірі 1999 дол. США відповідачу.

Письмових доказів на підтвердження факту передачі грошей матеріали справи не містять.

Щодо наданих позивачем заяви про отримання ОСОБА_5 кредитної лінії в ПАТ «Дельтабанк» на суму 15000 грн, квитанції про отримання невідомою особою коштів в відділенні № 4 АТ «Дельтабанк», документів на іноземній мові без належного перекладу, відомостей про заморожування активів, то судом першої інстанції вказаним документам надано відповідну правову оцінку та зроблено вірний висновок про те, що вони не доводять факту фінансування позивачем спільної діяльності сторін згідно із договором від 28 січня 2015 року.

Враховуючи, що доказів про те, що ОСОБА_5 профінансував спільну діяльність сторін договору, чи особисто передав кошти ОСОБА_7 позивачем не надано, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що апелянт не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково проданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі доводів апеляційної скарги, однак не може вийти за межі позовних вимог.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 фактично збільшив позовні вимоги, зокрема вимоги про стягнення з відповідача 52222,27 грн. за договором про спільну діяльність та моральну шкоду в розмірі 13500 грн. не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а відтак, в силу ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції не вправі надати їм правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, доводами скарги не спростовується, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук