Постанова

Іменем України

6 березня 2018 року

м. Київ

справа № 201/16968/16-ц

провадження № 61-524 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 4 квітня 2017 року у складі судді Антонюка О. А. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення суми депозитного вкладу та нарахованих відсотків.

Позовна заява мотивована тим, що 27 лютого 2014 року між ним та

ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського строкового вкладу «Стандарт», за умовами якого він розмістив на депозитному рахунку, відкритому на виконання умов цього договору 14 285 доларів США під 10 відсотків річних. Термін дії депозитного договору визначено у шість місяців.

3 березня 2014 року він поповнив депозит, шляхом перерахування 5 474 доларів США. Таким чином, загальна сума вкладу, розміщеного на депозитному рахунку становить 19 759 доларів США.

Після закінчення строку дії укладеного договору він звертався до відділення

ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про отримання коштів, однак його заяви залишено без задоволення.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, чим порушує його права як вкладника, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму вкладу та нарахованих відсотків за період з 27 лютого 2014 року по 5 грудня 2016 року у розмірі

25 247, 63 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 квітня

2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором від 27 лютого 2014 року у розмірі 19 759 доларів США, відсотки за вкладом у розмірі 5 488, 63 доларів США, а всього -

25 247, 63 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу у простій письмовій формі, а також докази на підтвердження факту розміщення ним грошових коштів на депозитному рахунку в порядку виконання умов цього договору.

Ураховуючи, що після закінчення строку дії договору відповідач не повернув суму вкладу та нараховані на нього відсотки, суд вважав, вимоги позивача законними та обгрунтованими.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 листопада

2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у зв'язку із його доведеністю, оскілки позивач не надав доказів на підтвердження факту внесення ним коштів на відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» депозитний рахунок в порядку виконання умов договору банківського вкладу від 27 лютого 2014 року №SAMDNWFD000 «Стандарт», а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд відхилив доводи позивача про належність доказу видачі готівки з призначенням платежу «Зі вкладу договору SAMDNWFD500» від 3 березня 2014 року № 3 на суму 57 481 грн

45 коп., а також від 27 лютого 2014 року №6 на суму 149 999 грн 00 коп., та платіжні документи «обмін валют» щодо продажу банком іноземної валюти від 27 лютого 2014 року на суму 14 285 доларів США та від 3 березня 2014 року на суму 5 474 доларів США, посилаючись на те, що такі докази стосуються правовідносин, що не охоплюються умовами договору №SAMDNWFD000 «Стандарт» від 27 лютого 2014 року, та не свідчать про внесення у касу банку грошових коштів на виконання умов саме цього договору банківського вкладу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не зв'язували фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не звернули увагу на те, що всі операції з відкриття депозитних вкладів у відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснюються в електронній формі, а тому твердження банку про відсутність доступу до паперових носіїв у зв'язку із анексією Автономної республіки Крим є безпідставним.

Крім того, оскільки клієнт лише після внесення коштів у касу банку має можливість підписати та отримати договір банківського вкладу, то наявність у нього оригіналу договору і є підтвердженням внесення ним грошових коштів на депозитний рахунок.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516,залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред'явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред'явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Судами установлено, що ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог надав суду оригінал договору №SAMDNWFD000 «Стандарт» від 27 лютого 2014 року, за змістом якого (Розділ «Дані по вкладу»), залишок на вкладі станом на 27 лютого 2014 року - 14285,00 доларів США, вклад оформляється на 366 днів по 27 серпня 2014 року включно; банк відкриває особовий рахунок НОМЕР_1, на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 10 відсотків річних; відсотки за вкладом зараховуються на картку/рахунок НОМЕР_1; мінімальний строк вкладу - 6 місяців; період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.

Відповідно до пункту 1 вказаного вище договору, вкладник може поповнювати свій вклад. Загальна сума поповнення протягом кожного календарного місяця не повинна перевищувати суму, що встановлена банком.

За приписами статей 10, 11, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішень судів першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішень судів першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 Загальних вимог до оформлення касових документів глави IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями.Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження позовних вимог позивач окрім оригіналу договору банківського вкладу від 27 лютого 2014 року № SAMDNWFD000 «Стандарт» позивач надав оригінали касового чеку від 27 лютого 2014 року про внесення на відкритий йому рахунок № НОМЕР_2 грошових коштів у розмірі 14 285,00 доларів США, а також оригінал касового чеку від 3 березня 2014 року про внесення ним на зазначений вище рахунок 5 474,00 доларів США. Зазначені чеки відповідають загальним вимогам касових документів та містять всі необхідні реквізити, а зазначені в них дані співпадають з вказаними у договорі банківського вкладу.

Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, факт внесення позивачем грошових коштів та поповнення депозиту підтверджується квитанціями, які містять всі необхідні реквізити, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, правильно виходив з того, що сторонами дотримана письмова форма договору банківського вкладу та, керуючись статтями 625, 1059, 1060, 1061 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Натомість суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини - статті 1058-1061 ЦК України, а також наведені вище положення нормативно-правових актів Національного банку України та вдався до переоцінки доказів, що потягло скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами.

За положеннями частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції

скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на вищевикладене судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому відповідно до положень

статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 листопада 2017 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 квітня 2017 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик