Справа № 428/1/18
Провадження №2/428/1/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Луганської області, треті особи на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 міської ради Луганської області, треті особи на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 24.02.1997 року померла її тітка ОСОБА_9, яка мешкала за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42. Вона поховала тітку за рахунок власних коштів. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/8 частки у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42. Вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Вона мешкала разом з тіткою в спірній квартирі в період з 13.03.1990 року по день її смерті. Вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Просила суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_9, яка померла 24.02.1997 року, однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини та визнати за нею право власності на 1/8 частку квартири, розташовану за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42.

За клопотанням представника позивача адвоката ОСОБА_10 ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.03.2018 року було залучено до участі в цивільній справі в якості третіх осіб на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Позивач ОСОБА_11 в судове засідання не зявилась.

Представник позивача адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила доводи, викладені в позові. Додатково суду пояснила, що позивачу та членам її родини належить квартира, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42. Разом з нею мешкала її тітка ОСОБА_9, яка брала участь у приватизації спірної квартири. Позивач не прийняла спадщину після смерті тітки, оскільки не була спадкоємицею, що було визначено чинним на час відкриття спадщини ЦК УРСР. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згодом в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Луганської області ОСОБА_12 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розглянути справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розглянути справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не зявилася, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розглянути справу без її участі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що знає ОСОБА_1 це його сусідка. Він також знає ОСОБА_14, яка мешкала в кв. 41-42. ОСОБА_15 отримала чотирикімнатну квартиру для проживання, а ОСОБА_14 двокімнатну. Вони жили в будинку №21 по вулиці Новікова з 1990 року. ОСОБА_14 була тіткою ОСОБА_1. Тітка була хворобливою жінкою, вона мешкала однією сімєю з родиною ОСОБА_1. ОСОБА_1 доглядала за своєю тіткою до самої її смерті, йому здавалось, що це мати ОСОБА_16, а не її тітка.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що живе по вул. Новікова, б. 21, кв. 172, з 1989 року. ОСОБА_1 це його сусідка. Він знайомий з родиною ОСОБА_1, з ними жила тітка дружини ОСОБА_14. Ця тітка була інвалідом. ОСОБА_15 і тітка ОСОБА_14 заселились в квартиру разом. У тітки не було ніяких родичів. Дружина ОСОБА_18 її доглядала. Взагалі, вони усі жили як одна велика родина.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що ОСОБА_1 це його дружина. У дружини була тітка ОСОБА_9. Тітка була інвалідом та потребувала стороннього догляду, вона не рухалась. В 1986 році помер син ОСОБА_9, після чого вони забрали її до себе. У квартирі АДРЕСА_1 вони мешкають з грудня 1989 року. Цю квартиру їм надали для проживання з урахуванням тітки. ОСОБА_9 отримувала дуже маленьку пенсію. Дружина повністю доглядала її, готувала, прала, шила їй одяг. Тітку окремо не виділяли, вона була членом родини. Їх діти сприймали ОСОБА_14 як бабусю. Після смерті тітки дружина займалась її похованням.

Вислухавши пояснення представника позивача, вислухавши свідчення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №093100, виданого 24.02.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_2 міськвиконкому, ОСОБА_9 померла 24.02.1997 року, про що складено відповідний актовий запис за №207.

В судовому засіданні було встановлено, що померлій ОСОБА_19 на праві спільної (сумісної) власності належала 1/8 частка квартири, яка знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1995 року № 8060, виданого Сектором приватизації житла, і реєстраційним написом КП «ОСОБА_2 БТІ» від 31.07.1995 року.

Статтею 548 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

В позові зазначено, що померла ОСОБА_9 була тіткою позивача, а тому відповідно до приписів ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_1 не відносилась до кола спадкоємців за законом після смерті померлої, що в свою чергу повністю виключає можливість позивачу ОСОБА_1 фактично вступити в управління або володіння спадковим майном.

Заповіт померла ОСОБА_9 не склала.

Таким чином, після смерті ОСОБА_9 24.02.1997 року відкрилась спадщина у вигляді права на спадкування 1/8 частки квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42, яка належала померлій на праві власності, яка не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України в редакції від 16.01.2003 року, яка почала діяти з 01.01.2004 року.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції, що почала діяти з 01.01.2004 року) встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з копією довідки МСЕК серії ВТЭ 32 №023000 ОСОБА_9 25.08.1992 року була встановлена перша група інвалідності безстроково, вона потребувала стороннього догляду.

Згідно з довідкою про склад сімї, виданою Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 25.10.2017 року №4984 за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42, зареєстрована позивач ОСОБА_1 та в період з 13.03.1990 року по день смерті 24.02.1997 року була зареєстрована ОСОБА_9.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що проживала разом з померлою ОСОБА_9 однією сім'єю у належній їм на праві власності квартирі та поховала ОСОБА_9

Зазначені обставини були підтверджені свідченнями свідків ОСОБА_17, ОСОБА_13 та ОСОБА_3, які підтвердили, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_9 проживали разом однією сім'єю з 1986 року, вели спільне господарство. Свідки підтвердили, що ОСОБА_9 потребувала стороннього догляду, що також було підтверджено довідкою МСЕК серії ВТЭ 32 №023000. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_3 підтвердили, що саме ОСОБА_1 займалась похованням ОСОБА_9, оскільки інших родичів у померлої не було.

Свідчення свідків ОСОБА_17, ОСОБА_13 та ОСОБА_3 сумнівів у суду не викликають, надані свідчення є послідовними, свідки особисто бачили події та знали осіб, щодо яких давали свідчення у суді. Свідчення свідків знайшли своє підтвердження і іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_9 дійсно мешкали сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини.

За даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа №61744781 після смерті ОСОБА_9 була заведена 15.12.2017 року.

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2017 року, виданої державним нотаріусом Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Луганської області ОСОБА_20, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, яка померла 24.02.1997 року за відсутності заповіту та через те, що ОСОБА_1 не входить до кола спадкоємців першої та другої черги.

З урахуванням встановленого факту проживання позивача ОСОБА_1 і померлої ОСОБА_9 однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_9, оскільки вона проживала з померлою однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд також враховує визнання позову представником відповідача, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 315, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 21, кв. 41-42) до ОСОБА_2 міської ради Луганської області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, б. 32), треті особи на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 21, кв. 41-42), ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 21, кв. 41-42), ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 21, кв. 41-42), ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 21, кв. 41-42), ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 21, кв. 41-42), ОСОБА_8 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42) про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9, померлої 24 лютого 1997 року, однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частку квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, б. 21, кв. 41-42, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 24.02.1997 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. І. Кордюкова