АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1798/18Головуючий у 1-й інстанції Ребрина К.Г. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача Фетісової Т.Л.

суддів Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі - Уманська міська рада (скаржник), ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уманської міської ради на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2017 (ухвалене о 09 год. 50 хв. у залі судових засідань Уманського міськрайонного суду, повний текст складено 31.03.2017, суддя в суді першої інстанції - Ребрина К.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Уманської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю :

в с т а н о в и в :

23.05.2016 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, яким просив зобов'язати власника земельної ділянки - Уманську міську раду, та особу яка самовільно встановила гараж - ОСОБА_5, усунути позивачу перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом знесення частини самовільно побудованого гаража, яка знаходиться на частині земельної ділянки розміром 0,0006 га.

В обґрунтування вказано на те, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2014 є власником земельної ділянки розміром 0,0914 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 Черкаської області. Після прийняття спадщини, під час замірів земельної ділянки, ним виявлено гараж, встановлений ОСОБА_5, частина якого (0,0006 га) розташована на належній йому земельній ділянці, що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки.

18.04.2016 позивач звернувся із заявою до Управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області з проханням повідомити його, кому та на підставі чого, належить суміжна земельна ділянка, на якій розташована частина гаража. 05.05.2016 на його адресу надійшла відповідь про те, що згідно технічної документації по підготовці державного акту на право власності на землю площею 0,0914 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, розробленої ПП «Геоплан» у 2004 році, вбачається, що відповідно до акту узгодження меж земельної ділянки суміжна земельна ділянка від пункту А до Б рахується землями міськомунгоспу. Відомості про передачу у власність чи користування земельної ділянки для обслуговування гаража по АДРЕСА_1 відсутні.

Також раніше він звертався до виконавчого комітету Уманської міської ради та до управління містобудування та архітектури Уманської міської ради із запитом про надання інформації щодо будівництва гаража за адресою АДРЕСА_1. У відповідях вказувалося, що містобудівні умови чи будівельний транспорт забудови земельної ділянки для будівництва гаража за вказаною адресою не надавалися, інформація щодо особи, яка розмістила вищезазначений гараж в управлінні містобудування та архітектури відсутня.

Оскільки відповідач ОСОБА_5 самовільно встановив на частині земельної ділянки позивача гараж на землях, які належать міській раді, це, на думку позивача, є підставою для захисту його права власності на земельну ділянку шляхом зобов'язання відповідачів знести відповідну нерухомість в частині, що розташована на землі позивача у справі.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2017 вказані позовні вимоги задоволено у повному обсязі. При цьому суд виходив з того, що відповідачами порушено право власності позивача на його земельну ділянку.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.09.2018 заяву Уманської міської ради про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Уманська міська рада подала 17.10.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить заочне рішення суду скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні позовних вимог до міської ради. Скаржник зазначає, що Уманська міська рада не порушувала прав позивача, оскільки частина гаража на земельній ділянці позивача встановлена самовільно та без відома та дозволу міської ради, отже остання є неналежним відповідачем. У матеріалах справи наявна заява міської ради про заперечення проти вимог у справі та її розгляд без участі її представника, отже ухвалення заочного рішення за таких обставин є помилковим. Судом не наведено норми права, які покладено в основу висновків про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2014 є власником земельної ділянки розміром 0,0914 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 Черкаської області.

На частині цієї земельної ділянки позивача площею 0,0006 га розташовано частину гаража, самовільно побудованого відповідачем ОСОБА_5, що підтверджується листом Управління ДАБІ у Черкаській області від 05.05.2016 про те, що ОСОБА_5 самовільно побудував гараж площею 5,0 на 3,2 кв. м. на при будинковій території по АДРЕСА_2

Указані фактичні обставини у справі не оспорюються.

Наявні правовідносини між сторонами у справі регламентуються такими правовим нормами.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Так як з матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці, яка належить позивачу, розміщена частина чужого нерухомого майна, суд прийшов до вірного висновку про те, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки належної на праві власності відповідача.

Одночасно апеляційний суд враховує, що з належних та допустимих доказів , наявних в справі вбачається, що гараж, частина якого знаходиться на земельній ділянці позивача, побудував відповідач ОСОБА_5 без погодження та дозволів відповідача Уманської міської ради, оскільки доказів про протилежне всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України у матеріалах справи не має, отже відсутні підстави для висновку про те, що саме міська рада має усувати порушення прав у позивача, про що помилково вказав суд першої інстанції.

За наведених обставин Уманська міська рада є неналежним відповідачем, так як прав позивача стовно його земельної ділянки не порушувала, отже у задоволенні позовних вимог, заявлених до неї слід відмовити, про що обґрунтовано вказує скаржник.

Апеляційний суд враховує, що та обставина, що земельна ділянка, яку самовільно зайнято будівлею гаражу, належить міській раді, сама по собі не може свідчити про можливість покладення на орган місцевого самоврядування обов'язку усунути порушення, яке виникло у зв'язку з протиправною діяльністю іншої особи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2017 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог, заявлених до Уманської міської ради, та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог до Уманської міської ради за безпідставністю та повести перерозподіл судових витрат по справі.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за розгляд справи апеляційним судом слід компенсувати скаржнику за рахунок позивача, при цьому, в стягненні з Уманської міської ради на користь ОСОБА_3 552,41 грн. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Уманської міської ради, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю в частині вирішення позовних вимог, заявлених до Уманської міської ради, та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Уманської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю - залишити без задоволення.

Відмовити в стягненні з Уманської міської ради на користь ОСОБА_3 552,41 грн. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Уманської міської ради 826,80 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 27.11.2018.

Суддя-доповідач

Судді