Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 756/1184/15-ц

провадження № 61-2814 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року в складі судді Маринченко М. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 2 червня 2016 рокув складі суддів: Музичко С. Г., Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 19 грудня 2011 року ОСОБА_6 позичив у нього 141 020 доларів США, які зобов'язався повернути не пізніше 04 лютого 2012 року, що підтверджується його розпискою, проте суму позики не повернув.

ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_6 борг за договором позики в розмірі 2 229 526 грн 91 коп. (суму, еквівалентну 141 020 доларів США за курсом Національного банку України станом на 27 січня 2015 року); проценти від суми позики з 5 лютого 2012 року до 27 січня 2015 року в розмірі 560 115 грн 18 коп., виходячи з облікової ставки Національного банку України; інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 557 048 грн 68 коп. з 5 лютого 2012 року до 27 січня 2015 року та 3 % річних у розмірі 199 374 грн 68 коп. за цей же період.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму позики за розпискою від 19 грудня 2011 року у розмірі 2 229 526 грн 91 коп.; 560 115 грн 18 коп. процентів за договором позики; 199 374 грн 68 коп. - 3 % річних від простроченої суми позики; 3 654 грн судового збору.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 інфляційного збільшення суми боргу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав належним чином покладених на нього зобов'язань за договором позики від 19 грудня 2011 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 2 червня 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано обставин справи, предмет спору, порушено норми процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не подавався.

17 січня 2018 року справу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 19 грудня 2011 року ОСОБА_6 написав розписку, в якій зазначив, що отримав від ОСОБА_4 кошти в розмірі 141 020 доларів США, які зобов'язується повернути не пізніше 2 лютого 2012 року.

28 березня 2012 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення суми позики у розмірі 141 020 доларів США, проте остання виконана не була.

Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення суми позики у гривнях за офіційним курсом Національного банку України станом на 27 січня 2015 року, заборгованість відповідача становить 2 242 160 грн 32 коп.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У розписці не встановлено розмір процентів, отже, суд стягнув з відповідача на користь позивача проценти за договором позики у розмірі 560 115 грн 18 коп. з 5 лютого 2012 року до 27 січня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 1048 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № № 6-36цс14, 6-79цс14, від 19 жовтня 2016 року № 6-2129цс16.

Що стосується вимог про стягнення збільшення суми боргу на індекс інфляції з 5 лютого 2012 року до 27 січня 2015 року в розмірі 557 048 грн 68 коп., суд відмовив в позові в цій частині, оскільки аналіз частини другої статті 625 ЦК України свідчить про те, що внаслідок знецінення підлягає індексації лише грошова одиниця України - гривня. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей, ціни в Україні встановлюються в національній валюті, тому вказана норма може бути застосована лише у разі прострочення грошового зобов'язання у гривні.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами не було укладено договору позики, оскільки розписка, яка міститься в матеріалах справи, не відповідає вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину, є безпідставними, оскільки позивачем пред'явлено суду оригінал розписки позичальника про отримання грошей, що підтверджує доводи останнього про невиконання відповідачем зобов'язань саме за договором позики.

Посилання в касаційній скарзі на те, що відповідача не було повідомлено про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції також є безпідставним, оскільки ОСОБА_6 належним чином повідомлявся про всі судові засідання, в тому числі й про судове засідання, яке відбулося 6 липня 2015 року, за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1. Указана адреса співпадає з адресою, вказаною відповідачем у своїй заяві про перегляд заочного рішення.

Зокрема, повістка про виклик в судове засідання, яке відбулося 24 березня 2015 року, разом з ухвалою про відкриття провадження в справі та копією позовної заяви з додатками, та в судове засідання, яке відбулося 6 липня 2015 року, які були направлені відповідачу за вказаним місцем проживання, повернуті на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Крім того, в засіданні суду апеляційної інстанції брала участь представник відповідача - ОСОБА_7, яка не була позбавлена можливості надати свої пояснення по суті спору.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик