Справа № 751/8375/15-ц Провадження № 22-ц/795/418/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

місце ухвалення рішення суду місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 06 лютого 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_3, у якому просило у рахунок основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 754278,86 грн за договором про надання кредиту № 213-010/ФКВ-08 звернути стягнення на предмет іпотеки за договором б/н від 03 жовтня 2008 року двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2008 року, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк»; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 63,3 кв.м.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 03 жовтня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір на суму 52000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 02 жовтня 2028 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань 03 жовтня 2008 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру. 30 червня 2010 року згідно укладеного договору ТОВ «Укрпромбанк» відступило АТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників по кредитних договорах. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 754278,86 грн. Відповідно до чинного законодавства ПАТ «Дельта Банк» має право у рахунок виконання основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність.

Рішенням від 01 лютого 2018 року Новозаводський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», вважаючи судове рішення таким, що винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ПАТ «Дельта Банк» на законних підставах, а саме відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобовязань, набув право вимоги по кредитному та забезпечувальному договору. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, у тому числі і шляхом направлення письмової вимоги про виконання кредитних зобовязань.

Представник позивача зазначає, що банк правомірно звернувся з позовом для реалізації конституційного права на володіння, користування та розпорядження майном шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте суд своїм рішенням надав відповідачу можливість уникнути виконання взятих на себе обовязків за рахунок заставного майна, а також і в подальшому уникати виконання зобовязань за договором іпотеки, чим грубо порушуються права та законні інтереси банківської установи.

Також наголошує на тому, що п. 4.4 договору іпотеки визначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або у безспірному порядку. Тобто, обрання певного способу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням субєктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповноту зясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити рішення, виключивши з його мотивувальної частини 1-й та 3-й абзаци третьої сторінки та 5-й абзац другої сторінки тексту з мотивувальної частини рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів у сумі 52000 доларів США як шляхом видачі готівкових коштів через касу банку, так і шляхом безготівкового перерахування на рахунок продавця квартири.

Заявник вказує, що висновок суду про наявність у нього кредитної заборгованості в іноземній валюті є хибним, оскільки кредитних коштів у такій валюті він не отримував, що відповідає правовій позицій, викладеній у постанові ВСУ від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15.

Також посилається на ту обставину, що позивачем надані лише не засвідчені належним чином копії 1, 3, 5, 7 та 11 сторінок договору про передачу активів та кредитних зобовязань від 30 червня 2010 року, зі змісту яких неможливо встановити обсяг прав та обовязків, які перейшли від первісного до нового кредитора, та чи стосується взагалі такий договір його зобовязань перед ТОВ «Укрпромбанк», а отже не встановлено, чи належить позивачу право вимоги за предметом іпотеки.

Учасниками справи відзиви на апеляційні скарги у встановлений термін не подавались.

Заслухавши суддюдоповідача, вислухавши представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що договором іпотеки передбачений позасудовий спосіб врегулювання спору, зумовлений виключним правом позивача прийняття одностороннього рішення, тобто без згоди відповідача, про перехід до нього права власності на предмет іпотеки і здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки виключно на підставі діючого договору іпотеки та безпосередньо письмового рішення самого позивача про придбання предмета іпотеки у власність, які згідно з вказаним договором носять силу правовстановлюючих документів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 03 жовтня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 213-010/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит у сумі 52000 доларів США на придбання житлової нерухомості, зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення 02 жовтня 2028 року (а.с. 4-9).

З метою забезпечення виконання кредитного зобовязання 03 жовтня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір б/н, предметом якого була двокімнатна квартира АДРЕСА_2. На день підписання договору вартість предмету іпотеки становила 265860 грн, яка визначена сторонами (а.с. 14-17).

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору 213-ФКВ-08 від 03 жовтня 2008 року (а.с. 119-120), станом на 30 липня 2015 року відповідач має заборгованість перед банком на суму: 31884,5 доларів США тіло кредиту, 2226,85 доларів США заборгованість за відсотками, 1320 грн заборгованість по комісії.

З виписки по кредитному рахунку (а.с. 121-135) вбачається, що ОСОБА_3 здійснювалось часткове погашення заборгованості у доларах США.

Згідно з п. 4.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки.

За наданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 інформацією 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») був укладений договір про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 вказаного договору в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, ОСОБА_5 цим передає (відступає) ОСОБА_6 права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ОСОБА_7 змінює ОСОБА_5 як кредитора (стає новим кредитором) у визначених зобовязаннях. Внаслідок передачі ОСОБА_5 ОСОБА_6 прав вимоги до боржників, ОСОБА_6 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_5) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитним та забезпечувальними договорами.

В додатку № 2 до наведеного договору про передачу Активів та кредитних зобовязань ОСОБА_5 наявна інформація щодо передачі боргових зобов'язань відносно ОСОБА_3

Рішенням від 29 березня 2017 року Новозаводський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору від 03 жовтня 2008 року та договору іпотеки від 03 жовтня 2008 року недійсними. Дане судове рішення ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27 вересня 2017 року залишено без змін (а.с. 96-98, 99). Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду, що будь-яких порушень або недодержання вимог закону при укладенні сторонами оскаржуваних кредитного та іпотечного договорів під час розгляду справи встановлено не було.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» на адресу відповідача було надіслано лист-вимогу від 18 серпня 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року, у якому було розяснено про можливе задоволення вимог банку шляхом позасудового врегулювання спору, а також шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором (а.с. 20-23). Проте, вказана вимога залишилась без відповідного реагування з боку ОСОБА_3

Пунктом 4.3. іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього договору.

Відповідно до п. 4.4 іпотечного договору у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, передбаченому чинним законодавством (п.п. 4.4.1); шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, свій намір укласти цей договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки (п.п. 4.4.2).

У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (п. 4.5 договору).

За приписами ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону. Так, ч. 1 даної норми передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосовування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Як правильно зазначив районний суд у своєму рішенні, можливість виникнення права власності за рішенням суду чинним цивільним законодавством передбачено лише приписами ст.ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших незаборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені норми та вивчивши обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Крім того, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що відповідає положенням ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Таким чином, доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при вирішення спору спростовуються наведеними вище положеннями ЗУ «Про іпотеку», які розрізняють судовий та позасудовий способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилання позивача на те, що суд першої інстанції позбавив банківську установу права на захист цивільного права не відповідають обставинам даної справи, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не позбавлений можливості в судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки, як це визначено ст. 39 наведеного вище закону. Отже, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

На думку колегії суддів, не підлягає також задоволенню апеляційна скарга ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Вказуючи в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не перевірив наявність у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за зобовязанням ОСОБА_3, відповідач посилався на наявність в матеріалах справи лише окремих аркушів договору про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6. Разом із тим, наданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 договір про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, що посвідчений 30 червня 2010 року за № 2258, підтверджує право позивача замість ОСОБА_5 вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитним та забезпечувальними договорами. Цей договір містив додатки, зокрема, з переліком зобовязань та боржників і відомості щодо квартири АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_3, що зазначені у Додатку № 2 на сторінках 293 та 572 до вказаного договору.

Таким чином, апеляційний суд робить висновок про те, що право вимоги ПАТ «Дельта Банк» по кредитному договору № 213-010/ФКВ-08 від 03 жовтня 2008 року та іпотечному договору б/н від 03 жовтня 2008 року повністю підтверджується матеріалами даної справи.

Не є підставою для виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_3 заборгованості в доларах США через твердження відповідача про неотримання кредитних коштів у іноземній валюті і недоведеність видачі кредиту в доларах США. Так, з виписки по кредитному рахунку ОСОБА_3 вбачається, що відповідач сплачував кошти на погашення кредитного договору у доларах США. Звертаючись до Новозаводського районного суду з позовом про визнання недійсними наведених вище кредитного та іпотечного договорів (а.с. 76-81), ОСОБА_3, у тому числі як підставу недійсності правочину вказував, що банк надав йому кредит у іноземній валюті без одержання відповідної ліцензії і через підвищення курсу іноземної валюти відбулась істотна зміна становища щодо виконання ним боргових зобовязань і існує істотний дисбаланс договорених прав та обовязків на шкоду його, як споживача кредитних коштів.

Новозаводський районний суд рішенням від 29 березня 2017 року (а.с. 96-98), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовив. Аналізуючи доводи позову, суд першої інстанції констатував, що ТОВ «Український промисловий банк» отримало банківську ліцензію № 67 на право здійснювати банківські операції та письмовий дозвіл № 67-5 від 13 грудня 2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а отже надав позивачу кредит у іноземній валюті у доларах США з дотриманням вимог вказаних вище законів.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що сам відповідач визнавав факт отримання кредиту у іноземній валюті і отримання ОСОБА_3 коштів у доларах США у визначений законом спосіб встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили. На думку суду, посилання відповідача про неотримання кредитних коштів у іноземній валюті є його намаганням штучно зменшити існуючу суму заборгованості.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність існування боргу за кредитним договором у іноземній валюті не заслуговують на увагу колегії суддів через недоведеність тверджень.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Доводи апеляційних скарг цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 21 травня 2018 року.

Головуючий:Судді: