ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/11588/15-ц

Номер провадження 22-ц/788/14/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Сумська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2017 року в складі судді Косолап М.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, загальною площею 0,1294 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2; визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, загальною площею 0,1294 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2, загальною площею 0,1294 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2, загальною площею 0,1294 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що у 1968 році ОСОБА_3, як працівнику Ганнівського плодорозсадникового радгоспу, була надана безпосередньо у користування земельна ділянка по АДРЕСА_3 в м. Суми і ані ОСОБА_7, ані ОСОБА_9, ані ОСОБА_10 до вказаної земельної ділянки жодного відношення не мали.

За своїм географічним місцезнаходженням земельна ділянка знаходиться на значній відстані від домоволодіння АДРЕСА_4 в м. Суми, а тому не може мати аналогічну поштову адресу.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 жовтня 2017 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення та визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 2018 року поновлено провадження у вищевказаній справі, оскільки до апеляційного суду надійшла копія рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ПП «Мегаполіс», про скасування рішення та визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку. Вказане рішення набрало законної сили 17 жовтня 2018 року.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_11, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_12, який заперечував проти скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 10).

Відповідно до державного акту, серія № ЯА 872937, на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Сумської міської ради від 27 квітня 2005 року № НОМЕР_1, ОСОБА_7 є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1294 га по АДРЕСА_3 у м. Суми, наданої для ведення особистого селянського господарства. Крім нього співвласниками по 1/6 частини зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія І-БП № 174023 (т.1, а.с. 2).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2014 року визнано ОСОБА_8 недієздатною та призначено їй опікуна - ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 11).

Постановою державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори від 04 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7 на частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3 у м. Суми (т. І, а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (т. І, а.с. 142).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Давиденко І.А. № 9/02-14 від 12 лютого 2017 року, ОСОБА_1 одна відноситься до кола спадкоємців за законом першої черги, які прийняли та оформили спадщину після ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 160).

Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Давиденко І.А. від 15 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на частину земельної ділянки по АДРЕСА_3 у м. Суми (т. 1, а.с. 161).

Згідно з довідкою другої Сумської державної нотаріальної контори № 601/02-14 від 22 березня 2016 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 являються єдиними спадкоємцями за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 їх матері - ОСОБА_9 на все належне їй майно (т. 1, а.с. 63).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 1268, 1270 ЦК України та доведеності заявлених позовних вимог, а тому дійшов до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на частину земельної ділянки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд першої інстанції, визнаючи за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, правомірно послався на те, що після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були її батьками, єдиним спадкоємцем першої черги за законом їх майна є дочка, ОСОБА_1, яка і прийняла спадкове майно у вигляді 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_3 у м. Суми, однак не змогла у встановленому законом порядку оформити спадкові права у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а тому відповідно до вимог ст. 392 ЦК України і звернулась до суду з вказаним позовом за захистом своїх спадкових прав.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що ані ОСОБА_7, ані ОСОБА_9, ані ОСОБА_10 до вказаної земельної ділянки жодного відношення не мали, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції.

Навпаки, як убачається з архівної копії державного акту, серія НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Сумської міської ради № НОМЕР_1 від 7 квітня 2005 року, який не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, ОСОБА_7 на праві власності належала 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_3 у м. Суми, площею 0,1294 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а.с. 12), а тому ще за життя останній на законних підставах набув право власності на спірне майно у вигляді 1/2 частини спірної земельної ділянки за вище вказаною адресою. Крім нього, співвласниками в державному акті зазначені ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_10, яким належить, відповідно, по 1/6 частині земельної ділянки.

Крім того, убачається, що ОСОБА_4 вже зверталася з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_8 про визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки та визнання права власності за нею та ОСОБА_5 в рівних долях на 1/2 частини спірної земельної ділянки площею 0,1294 га по АДРЕСА_3 у м. Суми, яка значиться за ОСОБА_7, але рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом до Сумської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ПП «Мегаполіс», про скасування рішення та визнання недійсними державних актів на право власності на спірну земельну ділянку і рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2018 року у задоволенні її позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Вказане рішення набрало законної сили 17 жовтня 2018 року. Рішення суду мотивовано тим, що рішення Сумської міської ради № 1191-МР від 27 квітня 2005 року в частині передачі у власність ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,1294 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що знаходиться за адресою: м. Суми, АДРЕСА_3 прийнято в порядку і на підставі норм, встановлених земельним законодавством України.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_11, подана під час апеляційного перегляду справи 26 листопада 2018 року, про скасування рішення суду та закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що позов було заявлено до померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_9, є безпідставною, оскільки ОСОБА_5 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржила і ці доводи її представника знаходяться поза межами розгляду справи апеляційним судом.

Крім того, на стадії відкриття провадження у справі судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву від 01 лютого 2016 року, у якій ОСОБА_9 не була зазначена відповідачем. Під час розгляду справи місцевим судом за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_12 ухвалою суду від 28 квітня 2016 року було залучено співвідповідачем по справі ОСОБА_5, яка є спадкоємцем ОСОБА_9, а ухвалою суду від 10 червня 2016 року залучено співвідповідачем по справі ОСОБА_6, який є спадкоємцем ОСОБА_10, проти чого відповідачі по справі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не заперечували. До того ж, позов заявлений ще й до відповідача Сумської міської ради.

На переконання колегії суддів апеляційного суду залучення судом до участі у справі правонаступників відповідачів не потягло зміни підстав та предмета позову і не порушило принципу диспозитивності цивільного судочинства, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення і закриття провадження у справі.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при додержанні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367- 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.Г. Хвостик