Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 321/314/18 Головуючий у 1 інстанції: Ковальова Ю.В.
провадження № 22-ц/778/2002/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

за участі:

представника Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - державного

виконавця ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року про задоволення поданням державного виконавця Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Трусової Тетяни Вікторівни про примусове проникнення до житлового будинку боржника ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року державний виконавець Михайлівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Трусова Т.В. звернулась до суду з поданням про примусове проникнення до житлового будинку боржника ОСОБА_4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування подання зазначила, що на виконанні Михайлівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження під номером у автоматизованій системі виконавчих проваджень (далі АСВП) № 56036803 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 заборгованості, а саме: виконавче провадження під номером у АСВП - № 30333303 по стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) на утримання двох неповнолітніх дітей; виконавче провадження під номером у АСВП - № 55844943 по стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 13 935,02 грн., витрат на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 350,00 грн., а всього 14 528,62 грн.

22.02.2018р. боржник ОСОБА_4 особисто під підпис отримав постанову про

відкриття виконавчого провадження.

Станом на 01.02.2018р. заборгованість боржника ОСОБА_4 з періодичних платежів за 5 років 6 місяців складає 87 974,35 гривень.

22.02.2018р. під час виїзду за місцем мешкання боржника ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника, перевірити майно не представилося можливим в зв'язку з тим, що мати боржника ОСОБА_8 та боржник ОСОБА_4 відмовилися допускати державного виконавця до житлового будинку, в якому мешкає боржник, про що у присутності двох понятих складено акт державного виконавця від 22.02.2018 року. Тому в поданні державний виконавець Трусова Т.В. просила суд надати дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку боржника ОСОБА_4

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року подання державного виконавця Михайлівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Трусової Т.В. задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нову, якою в задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення державного виконавця Рижкова А.І., який просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши надані сторонами додаткові документи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що на виконанні у Михайлівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження № 56036803 щодо стягнення з ОСОБА_4 боргу на загальну суму 87 974,35 гривень.

18.02.2006р. та 21.02.2018р. державним виконавцем Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 7, 9).

З акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 22.02.2018 року вбачається, що на момент проведення виконавчих дій перевірити майновий стан боржника ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не виявилось можливим, у зв'язку з тим, що мати боржника відмовилась допускати державного виконавця до житлового будинку в якому мешкає боржник. (а.с.18).

Згідно довідки Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, боржник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції вважав, що згідно з положеннями ст. 439 ЦПК України є підстави для надання дозволу державному виконавцю Михайлівського РВДВС на примусове проникнення до вказаного житлового будинку боржника ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що він не являється власником житлового будинку АДРЕСА_1, а цей будинок є зареєстрованим за його померлим батьком ОСОБА_9, та в будинку мешкає його матір ОСОБА_8 Тому вважав, що суд безпідставно, не встановивши ці обставини, надав дозвіл на проникнення до цього житла, вважаючи його власністю боржника ОСОБА_4

В судовому засіданні апеляційного суду 24 травня 2018р. адвокат ОСОБА_5 надав витяг сторінок домової книги на будинок № АДРЕСА_1 та копію паспорта ОСОБА_4, з яких вбачається, що останній 22.05.2018р. знявся з реєстрації у спірному будинку, що, на думку адвоката, унеможливлює надання дозволу на проникнення в цей будинок.

Проте апеляційний суд, вивчивши матеріали справи та долучені стороною боржника нові докази, вважає неспроможними ці ствердження.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як випливає із змісту наведених положень закону, метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

До засад виконавчого провадження в силу ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" відносяться засади верховенства права та законності, а також обов'язковість судових рішень, а статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачений обов'язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вказаною статтею законодавства про виконавче провадження передбачено право державного виконавця звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Зазначені положення узгоджуються зі змістом статті 439 ЦПК України, згідно з якою питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника вирішуються судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення, за поданням державного виконавця.

Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні встановлених статтею 19 Закону "Про виконавче провадження" обов'язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

До таких обов'язків, зокрема, відносяться: обов'язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця.

Наданими суду фактичними даними доведено ухилення боржника від виконання рішення суду, а також вчинення дій, що ускладнюють виконання судового рішення.

Так, за наданими державним виконавцем на доведення вимог спрямованого до суду подання документами встановлено, що ОСОБА_4 рішення суду щодо сплати аліментів на двох своїх дітей не виконує належним чином, сплачуючи по 1200 грн. аліментів на рік, тобто по 100 грн. щомісячно на двох дітей, що не відповідає навіть встановленому законодавством мінімуму на кожну дитину, внаслідок чого його борг станом на 01.02.2018р. становить 87 974,35 грн.

Отже, наявність у боржника невиконаних зобов'язань, від виконання яких останній ухиляється, а також розмір заборгованості, яка через особливість виконання рішення шляхом сплати регулярних платежів до досягнення дітьми повноліття у відсутність таких платежів характеризується тенденцією до зростання, на думку суду, дає підстави відшукувати державному виконавцю інші можливі важілі виконання рішення суду, серед яких є виявлення іншого майна, на яке можливо звернути стягнення з метою погашення вказаної істотної заборгованості.

Між тим, і в цих заходах державному виконавцю чиняться перешкоди, внаслідок чого залишається незахищеним право стягувача на отримання стягнутого за рішенням суду, а діти залишаються без утримання попри наявність судового рішення та звернення його до примусового виконання.

З Акту державного виконавця від 22.02.2018р., складеного у присутності двох понятих та самого боржника і його матері, достеменно встановлено, що матір боржника - ОСОБА_8 перешкоджала виявленню майна боржника за місцем його мешкання ( а.с. 18).

Сам боржник ОСОБА_4, перебуваючи також у будинку, не сприяв державному виконавцю щодо вчинення ним виконавчої дії з виявлення та опису належного йому майна, що є пасивним перешкоджанням з боку боржника.

Про те, що ОСОБА_4 живе в будинку, свідчать його явки за викликами державного виконавця, спрямованими на його адресу місця реєстрації, при цьому останній також сам вказував в апеляційній скарзі цю адресу, у якій і отримав судову повістку.

Те, що останній напередодні засідання з розгляду його апеляційної скарги знявся з реєстрації у цьому будинку, не свідчить про те, що він не проживав там на час розгляду подання та постановлення оскаржуваної ухвали, та ніяким чином не доводить, що він не живе там і тепер без реєстрації.

На питання суду, на яку адресу переселився боржник, його адвокат відповіді не надав.

Зважаючи на ці обставини, апеляційний суд вважає, що таке зняття з реєстрації є штучно створеним, та не може братись до уваги.

Крім того, вбачається, що будинок зареєстрований за батьком боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., а його син ОСОБА_4 зареєстрований в цьому будинку з 30.08.1996р., тобто на час смерті проживав в цьому будинку, а тому прийняв спадщину, не оформивши її. Принаймні, доказів відмови від спадщини останній не надав.

Всі вказані обставини у їх сукупності доводять правомірність вимог державного виконавця щодо надання дозволу на примусове входження до будинку, оскільки в протилежному випадку рішення суду неможливо буде виконати, та діти залишаться без утримання, гарантованого судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги про допущені судом порушення при розгляді цієї справи апеляційний суд визнає безпідставними, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 травня 2018р.

Головуючий:

Судді: