Справа № 1316/2632/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/5594/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними правовстановлюючих документів та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

24.12. 2001 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними правовстановлюючих документів та визнання права власності.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просили: визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, Львівської області від 10 травня 1989 року, видане на ім'я ОСОБА_7;

визнати частково недійсним свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 11.10.2001 року, видане на ім'я ОСОБА_5;

визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку в АДРЕСА_1, укладений 07 грудня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

визнати недійсним витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (№ витягу: 17012863) від 12.12.2007 р., виданий Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на ім'я ОСОБА_6 щодо житлового будинку в АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/12 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/9 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1;

присуджені ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 ідеальні частки об'єднати та визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 право власності на 13/18 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1;

припинити право власності ОСОБА_5 на 5/18 ідеальних частин та визнати право власності за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на будинковолодіння АДРЕСА_1 в цілому, що складається з житлового будинку з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 57, 4 кв.м, двох сараїв, літньої кухні, вбиральні, погреба, огорожі, трьох фірток, в цілому, включаючи 5/18 ідеальних частин будинковолодіння, належних ОСОБА_5;

зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 виплатити відповідачу ОСОБА_5 грошову компенсацію за приналежну 5/18 ідеальну частку будинковолодіння в АДРЕСА_1, без врахування вартості зроблених ОСОБА_6 переобладнань та перебудов;

визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 право власності на присадибну земельну ділянку пл. 0, 16 га в АДРЕСА_1 та 0, 62 га ріллі, що значиться за таким будинковолодінням.

В обґрунтування позовних вимог позивачі покликалися на те, що відповідач ОСОБА_5 успадкував спірне майно після смерті спадкодавця ОСОБА_7 за заповітом, яке в подальшому під час розгляду справи судом, було незаконно відчужене ОСОБА_6. Враховуючи, що спадкодавець незаконно набула право власності на все спірне майно, оскільки мала лише право на часту у такому майні, як часку у колгоспному дворі, позивачі вважають недійсним правовстановлюючі документи на таке майно. Тому, з метою забезпечення їхнього права на спадкування спірного майна після смерті ОСОБА_10, який був чоловіком позивача ОСОБА_2 та батьком позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили визнати за ними право власності на спірне майно в порядку спадкування.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними правовстановлюючих документів та визнання права власності відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Вважають рішення суду незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначили, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення необґрунтовано визнав помилковим надання статусу колгоспного двору спірному будинковолодінню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вважають, що голову колгоспного двору - ОСОБА_7, яка 25 років працювала у колгоспі та була членом колгоспу, помилково визнали робітником у колгоспі ім. Б. Хмельницького, покликаючись на назву її професії у колгоспі - не колгоспник, а робітник польової бригади. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що колгоспник - це не назва професії, а засвідчення членства у колгоспі. Вважають, що факт наявності статусу колгоспного двору спірного будинколодіння підтверджено довідкою Старосільської сільської ради, в якій вказано, що станом на 01.01.1974 року по 01.01.1975 року двір відносився до суспільної групи колгоспників. Відповідно до ст.ст. 123, 126 ЦК УРСР та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 02.03.1973 року «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст. 123 ЦК України, а тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Враховуючи наведене, вважають, що після припинення колгоспного двору у 1975 році, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 набули ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, кожному з яких належало по 1/3 ідеальної частки спірного будинковолодіння. Враховуючи, що ОСОБА_7 мала право лише на частку у спірному майні, вважають, що право власності на все майно набуто нею незаконно.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - як представник ОСОБА_4, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 скаргу підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту скарги, просять скаргу задоволити.

Відповідач ОСОБА_6, ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_14, представники відповідача ОСОБА_6: ОСОБА_15, ОСОБА_16 проти скарги заперечили та пояснили, що спірне будинковолодіння ніколи не належало до суспільної групи колгоспних дворів. Спадкодавець ОСОБА_7 була одноосібним власником спірного будинковолодіння, тому була вправі скласти заповіт на таке майно, яке правомірно в подальшому було успадковане згідно заповіту відповідачем ОСОБА_5 та відчужене відповідачеві ОСОБА_6. Крім того, представники відповідачів зазначили, що відповідачами суду першої інстанції були подані заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яка позивачами пропущена, оскільки такі оскаржують правовстановлюючий документ від 10.05. 1985 року, від законності якого в повній мірі залежить решта позовних вимог. Просили відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-145цс13, порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з'ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.

Встановлено, що ОСОБА_7 була матір'ю ОСОБА_10, ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_10 - сина ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними дітьми та спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 стала головою двору в АДРЕСА_1 (спірне будинковлодіння) після смерті свої батьків.

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок с. Будькові від 10.05. 1989 року, що видане виконкомом Старосільської сільської ради на підставі рішення Пустомитівської районної ради народних депутатів від 20.04. 1989 року, будинок АДРЕСА_1 Львівської області в цілому належить ОСОБА_7.

Згідно довідки № 948 від 12.09. 2001 року, виданої виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, двір в с. Будьків, Пустомитівського району, Львівської області в якому проживала ОСОБА_7, відноситься до робітничого типу.

Станом на 01.01. 1974 р. - 01.01. 1975 р. двір відносився до суспільної групи колгоспників. При цьому, головою двору була ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Як вбачається із заповіту від 26.07. 2000 року, посвідченого Сав'юк С.Я. - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 726, ОСОБА_7 спірне будинковолодіння заповіла своєму синові ОСОБА_5.

ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадщину прийняв. 11.10.2001 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 261/2001 та в подальшому ОСОБА_5 здійснив реєстрацію права власності на спірне будинковолодіння (Реєстраційне посвідчення від 03.10. 2001 року серії КММ № 064230).

07.12. 2007 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу відчужив спірне будиноковолодіння в АДРЕСА_1, який складається з двох житлових кімнат житловою площею 37,9 (тридцять сім цілих дев'ять десятих) кв.м. та кухні, загальною площею 57,4 (п'ятдесят сім цілих чотири десятих) кв.м. ОСОБА_6.

Згідно Довідки птахорадгоспу «Старосільський» від 12.05.1977р. № 31 ОСОБА_7 працювала у колгоспі ім. Б. Хмельницького робітником польової бригади, при цьому відпрацювала у 1950 р. - 14 трудоднів; 1951 р. - 85 т.д.; 1952 р. - 165 т.д.; 1953р. - 130 т.д.; 1954р. - 88 т.д.; 1955р. - 121 т.д.; 1956 р. - 142 т.д.; 1957 р. - 159 т.д.; 1958 р. - 141 т.д.; 1959 - 157 т.д.; 1960р. - 130 т.д.; 1961р. - 130 т.д.; 1962р. - 119 т.д.; 1963р. - 106 т.д.; 1964 р. - 107 т.д.; 1965 - 92 т.д.; 1966 р. - 97 т.д.; 1967 р. - 93 т.д.; 1968 р. - 135 т.д.; 1969 р. - 197 т.д.; 1970 р. - 145 т.д.; 1971 р. - 215 т.д.; 1972 р. - 31 т.д.; 1973 р. - 132 т.д.; 1974р. - 121 т.д.; 1975 р. - 21 т.д. Не виробила трудоднів в 1951, 1961, 1963, 1964 тому, що була не забезпечена роботою, а 1972 р. їй зараховано у зв'язку із хворобою. Інформації про прийняття ОСОБА_7 в члени колгоспу ім. Б. Хмельницького довідка не містить.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року N 5-24/26 (далі - Вказівки N 5-24/26), а згодом - Вказівками N 69.

Відповідно до змісту Вказівок N 5-24/26 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Доказів того, що ОСОБА_7 була членом колгоспу в матеріалах справи немає. Рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Б. Хмельницького про прийняття ОСОБА_7 в члени колгоспу відсутнє.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що інформація щодо статусу двору, як колгоспного в період 01.01. 1974 р. - 01.01. 1975 р., про що зазначено в довідці № 948 від 12.09.2001 року, виданій виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, суперечить іншим зібраним у справі доказам. А тому, враховуючи, що ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті не мав частки у спірному будинковолодінні, таке не може входити до спадкового майна, на яке за законом мають право його спадкоємці - позивачі у справі.

З таким висновком суду колегія погоджується повністю, оскільки позивачами не надано належних доказів, що віднесення спірного будинковолодіння в період 01.01. 1974 р. - 01.01. 1975 р. до суспільної групи господарств - колгоспний двір відповідало вимогам Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.05.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.