Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3334/17 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 55 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року під головуванням судді Коренюка В.П.

у цивільній справі №279/3334/17 за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства "Укрпалетсистем" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. З урахуванням заяви про зміну предмета позову просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.07.2017 року по день ухвалення рішення. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 03.04.2016 року наказом №145-к від 01.04.2016 року його було прийнято на роботу в якості оператора заправних станцій АЗС №63 в ПП "Укрпалетсистем". При прийнятті на роботу з правилами внутрішнього трудового розпорядку, графіком роботи, оплатою праці він був ознайомлений в усній формі. В дійсності графік роботи та оплата праці відповідачем безпідставно змінювались. Врешті-решт його поставили в такі умови, що він був вимушений написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Про звільнення його було повідомлено по телефону. Не погоджуючись з причиною звільнення, до спливу двотижневого строку попередження про звільнення він звертався до відповідача із заявою про внесення змін до наказу про звільнення в частині формулювання підстави звільнення та просив виплатити йому вихідну допомогу. Проте, відповідачем його звернення проігноровано. Позивач вважав, що відповідачем порушено законодавство про працю та просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції зроблено хибний висновок про наявність його волевиявлення на звільнення за власним бажанням, без посилання на жодну обставину або доказ, на яких він ґрунтується, не з'ясував чи були підстави для звільнення за ч.1 ст.38 КЗпП України, а також не прийняв до уваги дійсні причини, які спонукали апелянта до звільнення. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги правову позицію, викладену в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2015 року у справі №6-6656св15 та правову позицію викладену в постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2018 року у справі №273/212/16-ц, в якій визначено, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 03 квітня 2016 року по 20 липня 2017 року працював у приватному підприємстві "Укрпалетсистем" в якості оператора заправних станцій АЗС №63 (а.с.20).

19 липня 2017 року позивачем на ім'я директора подано власноруч написану заяву про звільнення з роботи за власним бажанням (а.с.39).

Наказом №362-к від 20.07.2017 року ОСОБА_3 звільнено з посади оператора заправних станцій АЗС №63 з 20 липня 2017 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану відпустку в кількості 31 календарний день за період роботи з 03.04.2016 року по 20.07.2017 року. З цим наказом ОСОБА_3 ознайомлений 24.07.2017 року (а.с.41). Крім того, про отримання в цей же день трудової книжки позивач написав розписку (а.с.40).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позову не було.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.38 КЗпП працівник, має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів").

В даному випадку позивачем не заперечується факт подання заяви про звільнення з роботи саме за власним бажанням (а.с.39). Саме ця заява слугувала підставою для проведення звільнення працівника.

Саме по собі проведення звільнення до закінчення двотижневого строку попередження не може свідчити про відсутність волевиявлення працівника на звільнення з роботи саме з цих підстав та не є підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки вимоги ст.38 КЗпП про двотижневе попередження на випадки наявності поважних причин не поширюються.

З матеріалів справи вбачається, що місце роботи позивача перебувало на значній відстані від місця його проживання. Саме така віддаленість від місця роботи і слугувала причиною звільнення позивача з роботи, про що пояснила в суді представник відповідача. Закон не забороняє роботодавцеві звільнити працівника із займаної посади на його прохання раніше закінчення двотижневого терміну попередження. Таке звільнення зумовлене досягненням домовленості між сторонами трудового договору.

Про досягнення такої домовленості свідчить і та обставина, що в наступну зміну, яка згідно графіка роботи мала бути 21 липня 2017 року, позивач на роботу не вийшов. Крім того, як встановлено в суді, позивач вже у вересні 2017 року працевлаштувався за місцем свого проживання за фахом юриста. Тому, заявлена у листопаді 2017 року вимога про поновлення на роботі є безпідставною.

До ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки (24.07.2017 року) про намір змінити формулювання причини звільнення позивач не заявляв. За таких обставин, звернення ОСОБА_3 до роботодавця із заявою від 27.07.2017 року про зміну формулювання причин звільнення з роботи правового значення не має та не може свідчити про незаконність звільнення, проведеного до цього часу.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 18.05.2018 року.