АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 752/13195/17

Апеляційне провадження №22-ц/796/2462/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Задерей І.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого 21 грудня 2017 року в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва під головуванням судді Шкірай М.І.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття з послідуючою індексацією відповідно до закону.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_4, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначала, що ОСОБА_3 самоусунувся від виховання доньки, не приймає участі в її вихованні та утриманні. А тому позивач змушена була звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 29 червня 2017 року і до досягненню дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування довідки про доходи позивача та докази, які підтверджують розмір щомісячних витрат позивача на утримання ОСОБА_4 Визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції не врахував, що на утриманні відповідача перебувають його дружина та малолітня дитина. Крім того зазначав, що безпідставно задоволено позовні вимоги, оскільки відповідач свої зобов'язання по утриманні доньки виконав у повному обсязі, про що свідчить написана позивачем розписка.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Позивач у суді апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін. Зокрема зазначала, що вона приживає разом з донькою сама у власному житлі. Отримує щомісячно заробітну плату у розмірі 5200 грн. При цьому вказала, що їй допомагають утримувати дитини її батьки. Вказувала, що грошові кошти від відповідача отримала у розмір 20000 доларів США, проте це кошти були надані в якості поділу майна подружжя, а розписку про отримання коштів на утримання доньки написала під примусом відповідача. Крім того, зазначала, щомісячно вона оплачує дитячий садочок приблизно 600 грн, на одяг витрачає приблизно 1000 грн місяць, оплачує комунальні послуги, щоденно на харчування доньки витрачає кошти, оскільки їй необхідно вживати овочі, фрукти та молочні продукти щодня також дитині необхідні нові іграшки книжки та ін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Частиною 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з листопада 2008 року по червень 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про НОМЕР_1, виданого ВРАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві.

Визначаючи розмір аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн, суд першої інстанції вважав, що такий розмір аліментів забезпечить мінімальний рівень для існування дитини та не поставить у скрутне становище відповідача. Крім того судом першої інстанції при визначені розміру аліментів враховано наявність на утриманні відповідача його дружини, яка перебуває у декретній відпустці та малолітньої дитини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок суду, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 2000 грн.

Посилання відповідача про те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, зокрема довідки про доходи позивача, з урахуванням положень ч.1 ст.84 ЦПК України не приймаються до уваги апеляційним судом, крім того при поданні апеляційної скарги та у судовому засіданні стороною відповідача не заявлялось клопотання про витребування будь-яких доказів.

Суд апеляційної інстанції вважає, необґрунтованими посилання відповідача про те, що він свої зобов'язання по утриманні доньки виконав у повному обсязі, про що свідчить написана позивачем розписка з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копії розписки від 31 липня 2015 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 20000 доларів США для використання на виховання та утримання спільної дочки ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Отже, даний договір для його чинності повинен відповідати загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

А тому, суд апеляційної інстанції вважає, що розписка від 31 липня 2015 року не може вважатись договором укладений між батьками, щодо утримання дочки, оскільки даний договор не містить істотних умов, зокрема на який строк були отримані кошти на утримання дитини, а також даний договір нотаріально не посвідчений.

З урахуванням викладених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а відтак рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року є законним та обґрунтованим та відсутні підстави для його скасування з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено та підписано 20 березня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: