ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №589/2302/18

Провадження № 22-ц/788/2137/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С.С.,

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2018 року в складі судді Литвиненко Т.В., постановлену у м. Шостка, повне судове рішення складено - 04 жовтня 2018 року,

. в с т а н о в и в:

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки вона заявляла клопотання про звільнення від сплати судового збору та усувала недоліки позовної заяви у межах своєї можливості.

У відзиву на апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у строк наданий судом не було виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху, а саме: позивачем у позові не в повному обсязі викладено зміст позовних вимог, як того вимагає закон, тобто як спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону; не належним чином викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини; не сплачено судовій збір.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що у травні 2018 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Шосткинського відділення ПАТ «Сумигаз» та ТОВ «Сумигаззбут» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, у зв'язку з невідповідністю позову ст. 175 ЦПК України, недотриманням вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України, а також несплатою судового збору.

На виконання вимог вказаної ухвали від 05.06.2018 року ОСОБА_1 13.08.2018 року надано до суду відповідну заяву з додатками.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27.08.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, у зв'язку з тим, що позивачем не було зазначено у позові: реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідачів; ціну позову, з огляду не те, що одна вимога позову є майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Підставою позовних вимог ОСОБА_1 є порушення її прав, як споживача певних послуг по газопостачанню, які надається Шосткинським відділенням ПАТ «Сумигаз» та ТОВ «Сумигаззбут».

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

У пункті 1 постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 зазначено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до п. 5 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року, споживач - юридична або фізична особа або фізична особа - підприємець, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу.

Враховуючи вищевикладене, на правовідносини, що виникають щодо послуг з газопостачання фізичним особам, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», частиною 3 ст. 22 якого визначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 з підстав несплати судового збору.

Що стосується залишення судом першої інстанції позовної заяви без руху з інших підстав, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право на справедливий суд. У ч. 1 цієї статті встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції закріплені такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи, справедливість судового розгляду, публічність розгляду справи та проголошення рішення, розумний строк розгляду справи, розгляд справи судом, встановленим законом, незалежність і безсторонність суду. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Однак законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про обрання позивачем невірного способу захисту свого права та з формальних міркувань підійшов до відповідності позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, що призвело до неправомірної відмови позивачу у реалізації її права на судовий захист.

Ухвала суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі вимог п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2018 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І.Криворотенко