Житомирський апеляційний суд
Справа №272/749/17 Головуючий у 1-й інст. Чуб І. А.
Категорія 33 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 272/749/17 за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи - Прокуратура Житомирської області, Головне управління Національної поліції України в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду

за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_2 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2018 року, ухвалене суддею Чуб І.А. в м. Андрушівка

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», просив стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 830229,00 грн. та 7500,00 грн. на відшкодування правової допомоги. В обґрунтування вимог зазначив, що протягом 1996-2014 років органами досудового розслідування та судом проти нього велася та розглядалася кримінальна справа за ст.ст.215 ч.2, 111 ч.2 КК України (1960 року), досудове розслідування у якій неодноразово зупинялось, закривалось, потім знову відкривалось. 18.11.2014 року слідчим СВ Андрушівського РВ УМВС України в Житомирській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину. Вказаними незаконними діями органів слідства та суду позивачу завдані моральні страждання, що призвели до порушення нормальних життєвих зав'язків, оскільки він проживає в селі по сусідству з потерпілим від ДТП ОСОБА_3 Тривале кримінальне розслідування, яке тривало 223 місяці та судові процеси, на які викликалися односельчани як свідки, вплинули на створення атмосфера недовіри до позивача. В результаті чого він втратив нормальні життєві стосунки з односельчанами. Все це тягло додаткові моральні страждання, які не давали змоги нормально жити, працювати і підтримувати належні сімейні стосунки. Окрім того, моральні страждання завдавало постійне тривале знаходження під страхом засудження за злочин, якого він не вчиняв. Крім того, позивач поніс додаткові витрати на правову допомогу.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 250000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду та 2000,00 грн. на правничу допомогу, а всього 252000,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач та відповідач окремо один від одного подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просять його скасувати.

Відповідач ДКСУ просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вимог повністю. В обґрунтування скарги апелянт, зокрема, зазначив, що судом першої інстанції не наведено обґрунтування завищення розміру моральної шкоди, оскільки після внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, який становить 1600,00 грн. В разі закриття справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину право на відшкодування завданої громадянинові шкоди дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови його вимог та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в повному розмірі 830229,00 грн. та 7500,0 грн. на правничу допомогу. Вважає, що суд, визначивши період перебування під слідством та судом в межах 223 місяців і визначивши розмір моральної шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати в 3723,00 грн., необґрунтовано та безпідставно зменшив суму відшкодування до 250000,00 грн. Крім того, вважає, що висновки суду в частині зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не відповідають обставинам справи, оскільки згідно договору за послуг адвоката ним сплачено 7500,00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, так як викладені в ній доводи є безпідставними та необґрунтованими. У зв'язку з викладеним, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ДКСУ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення, а скарга позивача підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.11.1996 р. Андрушівським РВ УМВС була винесена постанова про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ст. 215 ч.2 КК України (1960р.). 21.03.1997 р. винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченого за ст. 215 ч.2, ст. 111 ч.2 КК України. 25.03.1997 р. ОСОБА_2 було пред'явлено обвинувачення за ст.215 ч.2, ст.111 ч.2 КК України.

В подальшому досудове розслідування неодноразово зупинялось, закривалось і знову відновлювалось.

21.03.1997 р. винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченого за ст. 215 ч.2, ст. 111 ч.2 КК України - 18.03.1998 р. постановою в.о. слідчого Андрушівського РВ справа прийнята до провадження та цього ж дня попереднє слідство по кримінальній справі зупинено.

20.05.1998 р. постанову в.о. слідчого Андрушівського РВ УМВС України від 18.03.1998 р. про зупинення попереднього слідства по справі скасовано, справу направлено для розслідування в Андрушівський РВ УМВС України для виконання постанови суду - 22.05.1998 р. винесено постанову про зупинення попереднього слідства по кримінальній справі.

09.07.1998 р. винесено постанову про відновлення попереднього розслідування по кримінальній справі - 16.09.1998 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи.

16.10.1998 р. винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи, справу направлено на розслідування в Андрушівський РВ УМВС України - 29.11.1998 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи.

15.03.1999 р. винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи та справу направлено в Андрушівський РВ УМВС України для організації проведення попереднього - 06.12.1999 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи.

28.01.2000 р. винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи, кримінальну справу направлено до Андрушівського РВ УМВС України для провадження слідства та прийняття рішення у відповідності із законом - 05.02.2000 р. винесено постанову про зупинення попереднього розслідування.

02.03.2000 р. винесено постанову про відновлення попереднього слідства - 06.03.2000 року винесено постанову про зупинення попереднього розслідування по кримінальній справі.

08.04.2000 р. винесено постанову про відновлення попереднього слідства по кримінальній справі - 17.04.2000 р. винесено постанову про зупинення попереднього розслідування по кримінальній справі.

29.06.2000 р. винесено постанову про відновлення попереднього слідства по кримінальній справі - 28.03.2001 р. винесена постанова про закриття кримінальної справи.

20.12.2001 р. винесена постанова про скасування постанови про закриття справи 28.03.2001 р., провадження досудового слідства поновлено, кримінальну справу надіслано з вказівками до прокуратури Житомирської області для організації подальшого розслідування - 28.01.2002 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи.

26.03.2002 р. винесено постанову про скасування постанови від 28.01.2002 р. про закриття кримінальної справи та справу направлено для належного розслідування до СУ УМВС України в Житомирській області - 27.03.2002 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи.

03.06.2002 р. винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення за ст. 111 ч. 2 КК України - 25.07.2002 р. постановою слідчого СУ УМВС України в Житомирській області винесено постанову про закриття кримінальної справи.

23.12.2002 р. постановою Корольовського районного суду м. Житомира постанову слідчого від 27.03.2002 р. по кримінальній справі скасовано та справу направлено прокурору для відновлення слідства - 04.03.2003 р. постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України досудове слідство зупинено.

21.05.2003 р. винесено постанову про скасування постанови слідчого від 04.03.2003 р., справу направлено начальнику Андрушівського РВ УМВС України для організації проведення досудового слідства, 12.06.2003 р. постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України справу прийнято до свого провадження - 17.06.2003 р. винесено постанову про зупинення досудового слідства.

12.11.2003 р. винесено постанову про відновлення досудового слідства по кримінальній справі, 22.11.2003 р. винесено постанову про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_2 за ст. 215 ч.2, ст. 111 ч.2 КК України - 25.12.2003 р. винесено постанову про закриття кримінальної справи.

22.01.2004 р. винесено постанову про скасування постанови слідчого від 22.11.2003 р. про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_2 за ст. 111 ч.2 КК України (1960 р.), кримінальну справу повернуто прокурору Андрушівського району для організації додаткового досудового слідства - 05.02.2004 року постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України винесено постанову про закриття кримінальної справи.

25.05.2005 р. винесено постанову про скасування постанови слідчого від 25.12.2002 р. про закриття кримінального провадження - 14.06.2005 р. винесено постанову ст. слідчого СВ СУ УМВС України про зупинення досудового слідства по кримінальній справі.

28.11.2005 р. винесено постанову про поновлення провадження по кримінальній справі - 13.12.2005 р. винесена постанова про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_2 та пред'явлення йому обвинувачення за ст. 215 ч.2 КК України, 31.12.2005 р. пред'явлено обвинувачення за ст. 215 ч. 2 КК України згідно обвинувального висновку.

06.06.2006 р. Андрушівським районним судом Житомирської області винесено вирок, яким ОСОБА_2 визнано винним та призначено йому покарання один рік позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. 08.08.2006 р. ухвалою апеляційного суду Житомирської області вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.06.2006 р. скасовано та справу направлено прокурору для організації додаткового розслідування.

Досудове розслідування знову неодноразово закривалось та відновлювалось, повідомлення про закриття справи ОСОБА_2 не отримував.

21.05.2007 р. згідно постанови ст. слідчого з ОВС ВР ДТП УМВС України кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ст. 215 ч.2 КК України закрито.

08.08.2007 р. винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження - 03.09.2007 року постановою ст. слідчого з ОВС ВР ДТП УМВС України винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

28.11.2007 р. постановою СВ РДТП СУ УМВС України кримінальну справу прийнято до свого провадження - 06.07.2010 р. постановою ст. слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. 215 ч.2 КК України закрито у зв'язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

05.10.2010 р. винесено постанову про скасування постанови ст. слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області від 06.07.2010 р. про закриття кримінальної справи - 23.03.2011 року постановою ст. слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області винесено постанову про закриття кримінальної справи.

20.09.2012 р. винесена постанова про скасування постанови від 23.03.2011 р. про закриття кримінальної справи - 02.11.2012 р. винесена постанова про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. 215 ч.2 КК України.

31.07.2013 р. постановою Корольовського районного суду м. Житомира постанову слідчого від 02.11.2012 р. про закриття кримінальної справи скасовано.

18.11.2014 р. постановою слідчого СВ Андрушівського РВ УМВС України в Житомирській області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000566 від 07.11.2013 р. закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

На заяву позивача про стан розслідування вказаної вище кримінальної справи, слідчими органами 19.10.2015 р. йому було направлено копію постанови від 18.11.2014 р. про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення позивача до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, незаконне застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд призвело до того, що він на протязі всього цього часу перебував у стані постійного страху і стресу, суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки і погіршились відносини з оточуючими людьми, він постійно вимушений був виправдовуватись перед рідними, знайомими і друзями, та переконувати їх у своїй невинуватості. Також був вимушений захищатись від незаконних звинувачень, звертатись з неодноразовими зверненнями до прокурорів та слідчого. Вищевказані дії правоохоронних органів призвели до втрати авторитету та ділової репутації позивача, внаслідок чого він був змушений докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, що потребувало від нього прикладення додаткових зусиль і для організації свого життя та відновлення репутації. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 250000,00 грн., суд врахував те, що позивач не перебував під вартою, а йому було обрано запобіжний захід лише у виді підписки про невиїзд, а також врахував період закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2, оскільки у вказаний період він не перебував під слідством.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1176 ЦК встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідством та судом 116 місяців за виключенням місяців зупинення слідства у кримінальній справі та закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що на підставі положень Закону ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначити, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до винесення постанови про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом з тим суд не врахував, що законодавством визначено мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та визначив суму морального відшкодування у нижчому ніж мінімально можливий розмір.

Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Перебуваючи під слідством та судом 116 місяців, позивач має право на відшкодування мінімального розміру моральної шкоди в сумі 431868,00 грн. (116?3723,00 грн.).

Однак визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Колегія суддів зважаючи на порушення розумних строків проведення слідства: з 21.03.1997 р. до 18.11.2014 р., порушення прав ОСОБА_2 щодо належного повідомлення органами досудового розслідування про рішення про закриття кримінального провадження та його відновлення, характер і обсяг його страждань, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне збільшити розмір стягнення моральної шкоди до 600 000,00 грн.

Одночасно з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з відповідача в сумі 7500,00 грн., оскільки вони стосуються оплати юридичних послуг і повинні відповідати вимогам закону.

Згідно з положеннями ст. 137 ч.3 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Позивачем в порушення вимог Закону не надано детального опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованою та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного Кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, п. п. 1, 2 ст.23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Таким чином стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку.

Посилання та доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Суд першої інстанції правильно встановивши право позивача на відшкодування моральної шкоди з підстав Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не врахував, що визначений законодавством мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим гарантованого мінімуму, в зв'язку з чим рішення в цій частині необхідно змінити, збільшивши розмір моральної шкоди до 600 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 травня 2018 року в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 250000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду - змінити, збільшивши розмір моральної шкоди з 250000,00 грн. до 600000 (шістсот тисяч) грн. 00 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: