Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 183/9122/13-ц

провадження № 61-15380св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, Державна реєстраційна служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі судді Парфьонова Д. О., від 25 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Варенко О. П., Єлізаренко І. А., від 16 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

26 листопада 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 27 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно із яким останній отримав кредит у розмірі 20 тис. доларів США зі сплатою 12,90 % річних та терміном повернення до 26 листопада 2027 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 26 червня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 23 316,58 доларів США, що еквівалентно 186 369,43 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 17 693,22 доларів США, що еквівалентно 141 421,90 грн, заборгованості за відсотками - 5 623,36 доларів США, що еквівалентно 44 947,51 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки від 27 листопада 2007 року, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 листопада 2007 року в розмірі 186 369,43 грн звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнати за ним права власності на нього.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем суми кредитних коштів в розмірі, на якому наполягає позивач, тобто 20 000 доларів США. Меморіального ордеру, доказів перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника, інших доказів отримання відповідачем грошових коштів суду також не подано. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги за укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем договором іпотеки, в той час, умовами наданого суду договору від 08 грудня 2011 року передбачено лише перехід права вимоги за кредитами, внаслідок чого позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки до задоволення не підлягають.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що у разі наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту на виконання припису частини першої статті 513 ЦК України додатково у належній формі укладається договір відступлення права вимоги заставодержателя або іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення. Відомості про відступлення права вимоги за іпотечним договором підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Позивачем ПАТ «Дельта Банк» докази на підтвердження того, що ним були дотримані вимоги закону при відступлення права вимоги за іпотечним договором суду надані не були.

05 квітня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на неповне з'ясування обставин справи які мають суттєве значення для її вирішення. Позивач зазначає, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та АКІБ «УкрСиббанк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до пункту 1.1 договору, що містить визначення термінів та їх тлумачення, право вимоги за кредитами (або кожне окремо - далі «Право вимоги за кредитами») означає всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами, а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення. Договорами забезпечення можуть виступати договори застави, договори іпотеки та договори поруки, перелічені у додатку 1, що укладені з метою забезпечення реалізації відповідних прав вимоги за кредитами. Таким чином, позивач вважає, що суди дійшли хибного висновку про те, що позивачем були допущені порушення вимог закону при відступлення права вимоги за іпотечним договором.

30 травня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 березня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № , за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 20 тис. доларів США під 12,90 % річних терміном до 26 листопада 2027 року (т. 1 а.с. 11-18).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 0/0/З, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 36-40).

У відповідності до довідки начальника управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «Дельта Банк» від 26 червня 2013 року заборгованість відповідача по договору про надання споживчого кредиту № 0 станом на 26 червня 2013 року складає 23 316,58 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 186 369,43 грн, в тому числі по тілу кредиту - 17 693,22 долара США - 141 421,90 грн, відсотки - 5 623,36 доларів США - 44 947,51 грн, з них прострочена заборгованість станом на 26 червня 2013 року складає 2 623,72 долари США - 20 971,39 грн, відсотки - 3 363,83 долари США - 26 881,09 грн (т. 1 а.с. 53).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, який посвідчений нотаріально, у відповідності до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами (а.с. 69-72).

20 січня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» було надіслано ОСОБА_3 повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором. У даному повідомленні зазначено, що одночасно із відступленням прав вимог за кредитним договором первісний кредитор також відступив новому кредитору права вимоги первісного кредитора за договором іпотеки (т. 2 а.с. 47-50).

01 грудня 2012 року в Єдиному державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження на квартиру АДРЕСА_1. Іпотекодержатель - ПАТ «Дельта Банк», підстава - договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 96).

На підтвердження права вимоги до позовної заяви ПАТ «Дельта банк» надано витяг з договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк», а саме: титульну сторінку та сторінки № 7 та № 36. Згідно з пунктом 2.1 «а» договору позивачу було передано право вимоги за кредитними договорами (т. 1 а. с. 69-72).

Згідно з актом від 30 грудня 2011 року прийому-передачі документів за вказаним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта банк» кредитний договір № 1 та договір іпотеки № 0/0/З, укладені ПАТ «УкрСиббанком» з ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 66).

15 жовтня 2013 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату суми заборгованості, що виникла, або передачу предмету іпотеки (т. 1 а.с. 62-63, 64-65).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні у обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на неналежне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом 26 червня 2013 року утворилась заборгованість, а тому просило задовольнити позов.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись з його висновком щодо недоведеності наявності у ПАТ «Дельта Банк» прав за договором іпотеки, який було укладено відповідачем із попереднім кредитором 27 листопада 2007 року, обґрунтовував свою позицію тим, що ПАТ «Дельта Банк» не надано належних доказів про дотримання вимог закону при відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вказаного висновку апеляційний суд дійшов, не дослідивши належним чином наявні у матеріалах справи докази. Зокрема, апеляційний суд не надав належної оцінки витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек від 25 березня 2014 року, згідно якого зареєстровано обтяження на квартиру АДРЕСА_1, де іпотекодержателем зазначено позивача - ПАТ «Дельта Банк», а підставою обтяження - договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 96).

Судом не надана неналежна оцінка умовам нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, зокрема умовам пункт 2.1 у поєднанні з умовами Розділу 1 «Визначення термінів та тлумачення», де розкрито поняття терміну «Права вимоги за кредитами», а також не надано оцінки тій обставині, що на підставі вказаного договору державним реєстратором було внесено зміни відносно іпотекодержателя предмету іпотеки, власником якої є відповідач, до Державного реєстру іпотек.

Судом залишено поза увагою, що позивачем було надіслано позичальнику повідомлення про передачу прав вимог попереднього кредитора за кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується копією повідомлення та реєстром поштових відправлень (т. 2 а.с. 47), а також вимогу про сплату суми заборгованості, що виникла, або передачу предмету іпотеки (т. 1 а.с. 62-63).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд, не дослідивши вказаних доказів, дійшов передчасного висновку про те, що позивачем були допущенні порушення вимог закону при відступленні права вимоги за іпотечним договором.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням встановлених обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

Апеляційному суду варто врахувати правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14‑38цс18.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк