ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2514/18 Справа № 188/460/18 Суддя у 1-й інстанції - Полубан М.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним, мотивуючи тим, що вона має у власності земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Дана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі, зареєстрованого у Петропавлівській районні філії Дніпропетровського центру ДЗК 23 грудня 2010 року.

Вказувала, що вказаний договір вона не укладала з відповідачем та не підписувала, підпис у договорі, на думку позивача, є підписом її колишнього чоловіка - ОСОБА_3, так як в усному порядку цього не спростували як сам ОСОБА_3, так і орендар, а підпис колишнього чоловіка у паспорті є майже ідентичним із тим, що було поставлено у спірному договорі.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_2, зареєстрований у Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру ДЗК 23 грудня 2010 року за №83.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що волевиявлення власника землі на укладення спірного договору відсутнє; позивач не мала будь-якого тексту спірного договору, тому не могла оцінювати орендну плату на предмет її вчасності та повноти, оскільки орендну плату отримували спочатку колишній чоловік позивача ОСОБА_3, а потім донька - ОСОБА_4, оскільки позивач перебувала за кордоном.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.16) позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, площею 7.0500 га. Документом, що посвідчує дане право є Державний акт від 14 червня 2005 року ДП056609.

У 2008 році між сторонами був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки, на виконання умов якого спірна земельна ділянка передана орендарю ОСОБА_5 в присутності орендодавця ОСОБА_1, дані обставини сторони визнали та не оспорювали.

25 грудня 2010 року Петропавлівською районною філією Дніпропетровського регіонального центру ДЗК зареєстровано договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Постановою слідчого СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження (а.с.17) від 05 жовтня 2016 року встановлено, що 27 серпня 2016 року до Петропавлівського ВП звернулася ОСОБА_1 та повідомила про те, що в договорі оренди землі укладеного від імені ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 №283 від 23 грудня 2010 року невідомою особою поставлено підпис від її імені. В ході досудового розслідування встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично існували домовленості з приводу оренди земельної ділянки, які потягли виникнення взаємних прав та обов'язків - ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку, за яку отримувала земельну плату, ОСОБА_2 отримав в користування земельну ділянку та сплачував орендні платежі, матеріальної шкоди ОСОБА_1 заподіяно не було. За вказаних обставин кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела зв'язку між не підписанням договору та порушенням її законних прав як власника земельної ділянки і в чому саме полягало таке порушення, оскільки орендна плата позивачем від орендаря отримувалася своєчасно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звертався з клопотанням про проведення у справі почеркознавчої експертизи, проте згідно журналу судового засідання 03 травня 2018 року у задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено.

Таким чином, позивач не довела підстав своїх позовних вимог, як це передбачено ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України.

Згідно зі статями 525,629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір фактично виконувався сторонами, за домовленістю між сторонами орендну плату отримували спочатку колишній чоловік позивача - ОСОБА_3, згодом донька позивача - ОСОБА_4 (вказаних обставин позивач не заперечувала), доказів невиконання договору відповідачем з моменту реєстрації спірного договору до моменту звернення до суду з позовом позивач не надала.

Доводи апеляційної скарги стосовно процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування по суті вірного та обґрунтованого рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.