Справа № 128/1363/18
УХВАЛА

30 травня 2018 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищезазначена позовна заява разом з клопотанням про звільнення від сплати судового збору

В клопотанні про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок відсутності грошових коштів та скрутного матеріального становища він не має змоги оплатити судовий збір. Також в своєму клопотанні зазначає про те, що він, будучи особою, яка має ряд супутніх хвороб, він не має змоги належним чином працевлаштуватися та отримувати постійні доходи, лише деякі незначні підробітки, а саме: допомога сусідам по домогосподарству дає йому змогу заробити на прожиття.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Вимогами ст.8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до розяснень, наданих в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК (в редакцій чинній до 15 грудня 2017 року) єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Позивачем не було надано суду доказів наявності підстав, визначених ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», для звільнення його від сплати судового збору.

Таким чином, відсутні визначені законом підстави для задоволення клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору.

З урахуванням положень ст.136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» є підстави для відмови у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п.53), відповідно до яких право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як визначено приписами ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Ставки сплати судового збору встановлено ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, враховуючи положення ч.4 ст.177 ЦПК України, сплата судового збору є передумовою відкриття провадження у справі.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимогу майнового характеру. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивачем до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору або підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, позивачу було відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, тому подана позовна заява не відповідає вимогам законодавства і вирішення питання про відкриття провадження по ній буде передчасним.

Відповідно до ст.185 ч.1 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність з вимогами чинного законодавства, а саме: до позовної заяви додати документ про сплату судового збору в сумі 8300 (вісім тисяч триста) грн. 85 коп. на відповідний рахунок Вінницького районного суду Вінницької області.

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст.136, 177, 185 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судових витрат відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали. В іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Бондаренко