Провадження № 2/522/2956/18
Справа № 522/1043/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря Шевчик В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання надати відповідь та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.01.2018р. звернувся до суду з позовом доДепартаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності що виразилась у ненаданні відповіді на заяву від 21.06.2017р. та від 28.11.2017р., зобовязання надати відповідь на вказані заяви та стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

При цьому посилається на слідуючі обставини: що він звернувся до відповідача с заявами 21.06.2017р. та повторно від 28.11.2017р., проте відповіді не отримав, що є порушенням ст..20 Закону України «Про звернення громадян», що завдало йому моральних страждань, оскільки унеможливило функціонування його особистості .

Ухвалою суду від 26.01.2018р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

21.02.2018р. від представника відповідача надійшов відзив на позов, яким просили відмовити у позові, вважаючи позов надуманим та безпідставним, оскільки від позивача до них такі звернення не надходили та не зареєстровані. З позову зрозуміло що заяви позивачем направлялись електронною поштою саме в період коли відбувались хакерські атаки, в тому числі на органи місцевого самоврядування, у звязку з чим здійснювались заходи захищення компютерних систем в органах місцевого самоврядування.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зі своє електронної пошти надсилав Директору департаменту транспорту Одеської міської ради на електронну пошту лист від 21.06.2017р. в якому просив провести розслідування , виявити підприємство, яке обслуговує маршрутне таксі з держ. номером ВН 4047, та водія, що 09.46 17.05.2017р. в районі зупини вул. Маріїнська поводився як бидло та вжити заходи для запобігання порушень водіями Правил надання послуг пасажирським автотранспортом.

З копії наданого листа вбачається, що на ньому відсутній відмітка канцелярії відповідача про реєстрацію листа і що цей документ в електронному вигляді створено 27.09.2017р.

З копії листа позивача від 28.11.2017р. який він надіслав Директору департаменту транспорту Одеської міської ради на електронну пошту ОСОБА_1 просить підтвердити про порушення закону України «Про звернення громадян» , оскільки відповіді не отримав.

З відзову Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради вбачається що такі електронні листи - звернення до них не надходили і не зареєстровані у встановленому законом порядку, про що суду надані засвідчені належним чином витяги з журналу №01-12 реєстрації скарг, заяв, пропозицій громадян за період з 19.06.2017р. по 04.12.2017р. та журналу №05-09 реєстрації запитів на доступ до інформації за період з 16.06.2017р. по 19.12.2017р.

На підставі статті 55 Конституції Україникожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями статті 1 вказаного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями статей 4, 5 Закону N 393/96-ВРвстановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

За змістом частини 1, 3 статті 15 Закону N 393/96-ВРоргани державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно статті 19 цього Законуоргани державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, зокрема, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Приписами статті 20 Закону N 393/96-ВРвстановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, серед яких передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

Застосування способу захисту прав як відшкодування збитків визначається положенням ст. 23 ЦК України.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК Українирозмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України , на яку посилається позивач, установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що позов не містить відомостей, у чому саме полягає моральна шкода, завдана позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем

Судом не встановлено факту отримання відповідачем листів-звернень, що підтверджується засвідченими належним чином витягами з журналу №01-12 реєстрації скарг, заяв, пропозицій громадян за період з 19.06.2017р. по 04.12.2017р. та журналу №05-09 реєстрації запитів на доступ до інформації за період з 16.06.2017р. по 19.12.2017р. та його бездіяльності, тобто вини відповідача не встановлено, адже суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності що виразилась у ненаданні відповіді на заяву від 21.06.2017р. та від 28.11.2017р., зобовязання надати відповідь на вказані заяви.

Оскільки вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання надати відповідь, то така вимога не підлягаю задоволенню, при цьому суд також враховує, що позивач на підтвердження завдання моральної шкоди не надав належних доказів та не обґрунтував розмір такої шкоди.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України у звязку з тим, що відповідач звільнений від сплати судового збору та йому у позові відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2-13, 76-80, 81, 89, 133 , 137, 141,206, 241, ч. 2 ст. 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України; ст.ст.15,16,23 ,1166,167 ЦК України, Закон України «Про звернення громадян» , суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання надати відповідь та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 07.03.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.

07.03.2018