Ухвала

Іменем України

2 травня 2018 року

м. Київ

справа № 202/3188/14-ц

провадження № 61-18904ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року зазначений позов залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2015 року скасовано ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Акцент-Банк», ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000 грн

00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 141 грн 97 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 14 серпня 2015, справу призначено до розгляду в судовому порядку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2017 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишено без розгляду.

У серпні ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з заявою про відшкодування судових витрат у вище вказаній справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року повернуто заявнику на підставі пункту

4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкриттті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона

є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності, оскільки правильне застосування норм права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до вимог статті 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції, урахувавши приписи статті 353 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що ухвала про відмову

у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат у справі не підлягає апеляційному оскарженню, що виключає можливість її оскарження окремо

від рішення суду.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвала Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року підлягає апеляційному оскарженню на підставі пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України (визначення розміру судових витрат) є безпідставними, оскільки оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції питання щодо визначення розміру судових витрат не вирішувалось.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 15 лютого 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник