Ухвала

Іменем України

21 листопада 2018 року

місто Київ

справа № 760/20077/13-ц

провадження № 61-46907ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк Олена Григорівна, ОСОБА_7, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2013 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 січня 2014 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Ящук Т. І., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») 07 листопада 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 січня 2014 року.

До матеріалів касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовувалось тим, що ТОВ «ОТП Факторинг» не брало участі у судовому розгляді справи, оскільки усі процесуальні дії здійснювалися Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ТОВ «ОТП Банк») через свого співробітника, представника ОСОБА_8, будь-яких судових документів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не отримувало. Про оскаржуване судове рішення дізналося лише 29 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «ОлександрШевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

Посилання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без його участі, яке ним не отримало з вини суду у зв'язку із знаходженням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» за однією адресою, всупереч правилам статті 81 ЦПК України, не підтверджені належними доказами.

Верховний Суд врахував, що заявник скористався своїм правом участі у розгляді справи через представника ОСОБА_8, яка діяла в інтересах та від імені ТОВ «ОТП Факторинг» й була об'єктивно обізнана про рух справи.

ТОВ «ОТП Факторинг» не наведено обґрунтованих доводів, які унеможливили дотримання строків, передбачених ЦПК України. Наведені скаржником причини не можуть бути визнані судом об'єктивними, оскільки не містять розумних пояснень щодо пропуску строку звернення з касаційною скаргою та існування об'єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду тривалістю більше ніж чотири роки. Неналежне ведення справ стороною, а так само відсутність ефективних механізмів організації діяльності такої юридичної особи не можуть за будь-яких обставин бути приводом нездійснення належних особі прав та обов'язків.

Інші виключні випадки передбачені частиною третьої статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження у заяві не зазначені, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк Олена Григорівна, ОСОБА_7, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик