ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1241/18 Номер провадження 22-ц/814/125/18Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Панченко О.О., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2018 року (час ухвалення судового рішення з 17.06 по 17.56; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 10 серпня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з подачі позову і до досягнення дитини повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог зроблено посилання на значні витрати на лікування, реабілітацію та підтримання повноцінного способу життя дочки ОСОБА_4, оскільки остання є дитиною з інвалідністю по цукровому діабету, першого типу, тяжкої форми, кетоацидоз, необоротне стійке порушення функції підшлункової залози, що проявляється клінічною та лабораторною картиною абсолютної інсулінової недостатності, та потребує постійної замісної терапії препаратами інсуліну та контролю рівню глюкози в крові та сечі.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2018 року позов задоволено: змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13.10.2010 року у справі № 2-4562/2010, - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликаний виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданий Автозаводським районним судом м.Кременчука 13 жовтня 2010 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, зокрема ст.185 і ст.192 СК України. Окрім того, судом не встановлено обставин, з якими закон пов'язує можливість ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів. Факт встановлення дитині інвалідності не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки після отримання дитиною статусу інваліда позивачка почала отримувати кошти за опіку над дитиною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 навела свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про законність і справедливість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 24 квітня 2004 року сторони перебували у шлюбних відносинах, які розірвано рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2010 року (а.с.13).

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітньою доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2010 року визначено місце проживання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.(а.с.13)

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 13 жовтня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які зроблено посилання в обґрунтування позовних вимог, та врахував проміжок часу з дати прийняття рішення судом про стягнення аліментів з відповідача - 22 вересня 2010 року, зміну стану здоров'я дитини, рівень споживчих цін, зміну прожиткового мінімуму та матеріальний стан позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з оцінкою судом наданих доказів і встановлених фактів, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами другим, третім ч.4 ст.265 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні має зазначити докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; навести мотивовану оцінку кожного аргументу учасника справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Правовідносини з виконання батьками обов'язку по утриманню своїх дітей врегульовані нормами СК України (глава 15, глава 16).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Відповідно до положень ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Законом України від 17 травня 2018 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України).

Однією з головних змін до частини другої статті 182 СК України було збільшення мінімального розміру аліментів з 30 % до 50 % від прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2, ч.3 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3) - 1 наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3) - 2 доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З матеріалів справи вбачається, що згідно консультативного висновку Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні № 1537 від 25.04.2016 року, неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Цукровий діабет, 1 тип, тяжка форма, кетоацидоз, вперше виявлений, рекомендовано інсулінотерапія (а.с.25).

Відповідно до виписок з медичної карти стаціонарного хворого ендокринологічного відділення № 2644, 3975, 3693 ОСОБА_4 кожен рік проходить госпіталізацію за основним захворюванням та погіршенням самопочуття (а.с.18-23).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.05.2016 року ОСОБА_4 має законного представника (опікуна) дитини інваліда, якого визнано недієздатним: ОСОБА_3 (а.с.16).

Відповідно довідки про доходи ОСОБА_3 остання працює у Кременчуцькій МВПЛД ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України», Відділення епідеміологічного огляду (спостереження) та профілактики неінфекційних захворювань на посаді фельдшер санітарний та отримала заробітну плату з серпня 2017 року по січень 2018 року 21 173 грн. 93 коп. (а.с.27).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір аліментів, визначений рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 13 жовтня 2010 року, не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку дитини з урахуванням стану її здоров'я, який змінився після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів (2010 рік).

На переконання апеляційного суду правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову з підстав, передбачених ст.192 СК України, оскільки виявлена у дитини хвороба та її подальше постійне лікування поза сумнівом призвели до погіршення матеріального стану позивачки - її доходи не збільшилися, а отримувана допомога за опікунство над дитиною-інвалідом не компенсує у достатній мірі ріст потреб з матеріального забезпечення дитини.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів про свій матеріальний, сімейний стан, стан здоров'я, тощо, які б підтверджували неможливість виплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість чи обов'язок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О. А.Лобов

Судді: О.О.Панченко

В.М.Триголов