Справа № 396/2081/17
Провадження № 2/396/103/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря: Пономаренко Р.В.

прокурора як позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 сільської ради - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди землі та зобов"язання повернути земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом доОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району, ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди землі та зобов"язання повернути земельні ділянки, посилаючись на те, що ОСОБА_2, будучи депутатом ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, згідно пп. «б» п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом відповідальності за правопорушення, пов'язані з корупцією, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», перебуваючи у родинних відносинах із ОСОБА_7, яка, відповідно до довідки ОСОБА_4 сільської ради № 131 від 22.03.2017 є свекрухою ОСОБА_6, 12.07.2016 приймала участь у засіданні сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 сільської ради та публічно не повідомила про наявний конфлікт інтересів колегіальний орган - ОСОБА_4 сільську раду про наявність конфлікту інтересів під час голосування за рішення № 110 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр.ОСОБА_2П.» та вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме проголосувала «за» під час вирішення вищевказаного питання, при цьому публічно не повідомила колегіальний орган, в якому працює - ОСОБА_4 сільську раду, про наявний конфлікт інтересів.

На підставі рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №110 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр.ОСОБА_2П.», прийнятого з порушенням ст.67 Закону України «Про запобігання корупції», розроблено проект землеустрою на земельні ділянки площею 0,5000 га ріллі за адресою: вул.Ткаченка, 31а с. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, та 0,2469 га ріллі за адресою: с.Червоний Розділ Новоукраїнського району Кіровоградської області. Рішенням ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 230 від 13.04.2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду гр.ОСОБА_2П.» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 49 років ОСОБА_2 для городництва та передано земельні ділянки площею 0,5000 га ріллі за адресою: вул.Ткаченка, 31а с. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, та 0,2469 га ріллі за адресою: с.Червоний Розділ Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Відповідно до інформації ОСОБА_4 сільської ради № 635 від 18.10.2017 на підставі зазначеного рішення між ОСОБА_4 сільською радою та ОСОБА_2 12.06.2017 укладено договори оренди земельних ділянок загальною площею 0,5000 га та 0,2469 га, які відповідно до інформаційних довідок №100270468 та №100270035 від 13.10.2017 з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано у Державному реєстрі речових прав.

Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2017 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн. Постанова набула чинності 10.06.2017 року.

З урахуванням зазначених обставин, позивач на підставі ст.121 Конституції України, ст.ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» ст. ст. 28, 67 ЗУ «Про запобігання корупції», ст.16,21,393,1212 ЦК України просив: визнати незаконними та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договора оренди земельних ділянок та зобов"язати повернути земельні ділянки.

31.01.2018 року через канцелярію суду надійшов письмовий відзив представника відповідача адвоката ОСОБА_3 на цивільний позов заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди землі та зобов"язання повернути земельні ділянки, зі змісту якого вбачається, що заявлені позивачем позовні вимоги стороною відповідача ОСОБА_2 не визнаються в повному обсязі, а також вважає, що позивачем не наведено жодного доказу, який би підтверджував протиправність рішення ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 230 від 13.04.2017 року в контексті у прийнятті рішення за участю депутата сільської ради ОСОБА_6, а також порушення цим депутатом вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Крім цього, відповідач вважає, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду громадянці ОСОБА_2 відповідає всім вимогам закону, а рішення про затвердження проекту землеустрою, яке оскаржується прокурором, 13.04.2017 року органом місцевого самоврядування приймалось без порушення принципу умов реального конфлікту інтересів.

22.02.2018 року через канцелярію суду від заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області до суду надійшла письмова відповідь на відзив представника відповідача адвоката ОСОБА_3, зі змісту якої вбачається, що оскільки підставою для укладення договору оренди з ОСОБА_2 було рішення ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району №110 від 12.07.2016, яке прийнято сільською радою з порушенням вимог законодавства, то його слід визнати недійсним. З огляду на це, спірна земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_4 сільській раді Новоукраїнського району Кіровоградської області, спірне рішення відносно землі було прийнято ОСОБА_4 сільською радою внаслідок вчинення ОСОБА_6 корупційного правопорушення та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв'язку з чим це майно вибуло із володіння власника землі поза їх волею. А тому порушене право власності на підставі ч.І ст.203, 4.215, ч.І ст.388 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки і повернення спірної земельної ділянки у власність Територіальної громади ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району.

В судовому засіданні 15.03.2018 року прокурор позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що наведені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради в судовому засіданні 15.03.2018 року, позовну вимогу про визнання незаконним і скасування рішення ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 110 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр.ОСОБА_2П.» визнала в повному обсязі. Одночасно зазначила, що ОСОБА_2 в 1996 році придбала будинок з земельногю ділянкою 0,5000га, якою вона до цього часу постійно користується. Земельну ділянку площею 0,2469 разом із будинком який належав її прабабі, ОСОБА_2 успадкувала у 2009-2010 році, але спадкових прав в установленому порядку не оформила. Крім того ОСОБА_6 за рішення № 230 від 13.04.2017 року, яке було прийняте на чотирнадцятій сесії сьмого скликання ОСОБА_4 сільської ради не голосувала в зв"язку з конфліктом інтересів. Про це вона повідомила перед голосуванням та вказану інформацію було внесено до протоколу сесії.

В судовому засіданні 15.03.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди землі та зобов"язання повернути земельні ділянки, а також підтримав доводи, які викладені в письмовому відзиві на вищевказаний позов. Крім того представник відповідача зазначив, що ОСОБА_6 дійсно була присутня на засіданні сьомої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 сільської ради, та брала участь в голосуванні за рішення № 110 від 12.07.2016 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_2П.". Однак її голос не був визначальним оскільки на сесії були присутні 10 депутатів, і з 10 всі 10 проголосували «за», тобто голос ОСОБА_6 не вплинув на хід голосування та не був визначальним, спірними земельними ділянками відповідачка користується більше 20 років, а тому безпідставно позбавляти її права фактично власності без відповідної компенсації . А тому підстав для визнання незаконним та скасування даних рішень немає.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання 15.03.2018 року не з"явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною 1 статті 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування»- правомочний склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку, яка становить не менш як дві третини від загального складу ради.

Відповідно до частини 1, 2 статті 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об»єднання у сільські громади жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межахКонституціїі законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини 4 статті 45 ЗУ «Про місцеве самоврядування»рада вважається повноважною за умови обрання не менш як двох третин депутатів від загального складу ради.

Згідно ч. 12 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Частиною 2статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» встановлено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 56 ч.4 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.2 ч.І ст.2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Як вбачається із тексту позовної заяви, на виконання вимог ст. 56 ч.4 ЦПК України прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив що позов виник у зв'язку з необхідністю визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого у зв'язку з порушенням ст.3 ЗУ Про запобігання корупції", уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та спростовує покази представника відповідача про відсутність підстав у прокуроразна звернення з даним позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до рішення № 110 від 12.07.2016 року сьмої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 сільської ради "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_2П." сільська рада вирішила надати дозвіл гр. ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років для городництва (код класифікатора видів угідь цільового призначення земель 01.07) орієнтовною площею 0,9100 га, у тому числі : 0,5000 га ріллі, земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають в запасі, розташованої за адресою: вул.. Ткаченка, 31а, с. Помічна, ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району, Кіровоградської області (в межах населеного пункту та 0,4100 ріллі, земель сільскогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають у запасі, розташованої за адресою: с. Червоний Розділ, Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Гр. ОСОБА_2 подати на затвердження, розроблений та погоджений відповідно до норм чинного законодавства, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки до ОСОБА_4 сільської ради (а.с. 10).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2А.(відповідачка) є свекрухою депутата ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_6,(третьої особи), тобто невістка проголосувала «за» прийняття Рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради від 12.07.2016 № 110.

Зазначені обставини не заперечуються учасниками справи та підтверджуються постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2017 року у справі № 396/774/17, згідно якої ОСОБА_6 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., який було сплачено в добровільному порядку ОСОБА_6. про що повідомила представник сільської ради в судовому засіданні (а.с.12-15).

Відповідно до ч 4 ст.82 ЦПК України «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській,цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі сторони або особа,щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом».

Рішенням № 230 від 13.04.2017 року чотирнадцятої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 сільської ради "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду гр. ОСОБА_2П." сільська рада вирішила затвердити «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 49 років гр. ОСОБА_2 для городництва із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі за адресою: вул. Ткаченка, 31а та с. Червоний Розділ на території ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області».

Передати в оренду строком на 49 років земельні ділянки площею 0,5000 га - ріллі, для городництва (кадастровий номер :51:000:0542), за рахунок земель сільськогосподарського призначення ( код КВЦПЗ - 01.07), що перебувають у комунальній власності ( запас), за адресою: вул. Ткаченка, 31а та площею - 0,2469 га - ріллі, для городництва (кадастровий номер :53:000:0077) за рахунок земель сільськогосподарського призначення ( код класифікатора видів цільового призначення земель 01.07), що перебувають в комунальній власності (запас) за адресою: с. Червоний Розділ Новоукраїнськийо район Кіровоградська область. Встановити річну орендну плату за користуванням вказаною земельною ділянкою у розмірі 3% (три відсотки) від нормативно грошової оцінки. Гр. ОСОБА_2 приступити до використання земельних ділянок після встановлення її меж в натурі ( на місцевості) та здійснення державної реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав. Земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статей 20, 91, 103 Земельного кодексу України, Закону України " Про особисте селянське господарство" та інших нормативно правових актів (а.с. 11).

Згідно довідки № 635 від 18.10.2017 року ОСОБА_4 сільської ради про те, що рішення № 110 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_2 П.» не скасовано.

Також повідомляється про те, що за рішення № 230 її невістка ОСОБА_6 не голосувала в зв»язку з конфліктом інтересів. Про це вона повідомила перед голосуванням та вказана інформація зазначена в протоколі сесії (а.с. 16).

Таким чином, суд не знаходить обґрунтованих підстав для висновку про істотний вплив депутата ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_2 на прийняття сесією спірних рішень, та про реально існуючу можливість прийняття іншого рішення, у разі повідомлення ОСОБА_2 про конфлікт інтересів. Крім того ОСОБА_2 за рішення № 230 не голосувала.

12.06.2017 року ОСОБА_4 сільська рада, на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради № 230 від 13.04.2017 року уклала договори оренди землі з ОСОБА_2 про те що сільська рада приймає в строкове платне користування земельну ділянку для городництва з кадастровим номером :53:000:0077, яка знаходиться на території ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в с. Червоний Розділ та земельну ділянку для городництва з кадастровим номером :51:000:0542, яка знаходиться на території ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в с. Помічна вул. Ткаченка, 31-а. Відповідно до п. 3.1 Договори укладено на 49 років (а.с.19-29).

Згідно із ст.1 ЗУ«Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», депутати місцевих рад є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, й вони, серед інших осіб, є суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Частиною 1 ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 цього Закону, зобов'язані: 1)вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2)повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3)не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4)вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

При цьому, суд зазначає, що врегулювання конфлікту інтересів, який виникає в діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до норм ЗУ «Про запобігання корупції», має певні особливості.

А саме, згідно з ч.1 ст.35 ЗУ «Про запобігання корупції», правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Так, відповідно до цих положень ч.ч. 1, 2 ст.59-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», який регулює засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування, передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.

Суд відзначає, що відповідно до ч.1 ст.67 ЗУ «Про запобігання корупції», нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Системний аналіз вищезазначених норм Закону України «Про боротьбу з корупцією» дає підстави для висновків про те, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу та лише у визначених законом випадках може вплинути на втрату правомочності органу.

Дослідженим в судовому засідання протоколом пленарного засіданння ОСОБА_4 сільської ради від 12.07.2016 року підтверджується, що «за» оскаржуване Рішення № 110 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_2П.", орієнтовною площею 0,9100 га, проголосувало: - 10 депутатів, в тому числі й ОСОБА_2 (проти 0, утрималось 0), при достатній кількості для прийняття рішення - 7 голосів, загальна кількість депутатів ОСОБА_4 сільської ради - 12. За рішення № 230 від 13.04.2017 року "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду гр. ОСОБА_2П." не голосувала в зв"язку з конфліктом інтересів.

Таким чином, враховуючи, що усунення депутата ОСОБА_6 від голосування при прийнятті оскаржуваного рішення № 110 внаслідок конфлікту інтересів не призводить до втрати правомочності колегіального органу (ОСОБА_4 сільської ради), не впливає на юридичний факт наявності більшості голосів при прийнятті оскаржуваного рішення, а відтак відповідає вимогам чинного законодавства та визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Згідно з висновком Конституційного суду України викладеній у рішенні №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року потрібно розрізняти нормативні та ненормативні акти органу місцевого самоврядування.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальних характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (п.4 вказаного рішення).

Оскаржувані Рішення ОСОБА_4 сільської ради № 110 від 12.07.2016 року та № 230 від 13.04.2017 року є ненормативним актом, звернені конкретно до ОСОБА_2, застосовані одноразово і після реалізації вичерпали свою дію.

Відповідно до останнього абзацу п.5 цього рішення Конституційного суду, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Суд враховує, що рішення ОСОБА_4 сільської ради № 110 від 12.07.2016 року та № 230 від 13.04.2017 року є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок їх виконання, а відтак їх скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки в неї виникло право володіння земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі №916/876/13 та висновками Вищого господарського суду України, які наведені у постанові від 06.04.2017 р. справа №914/2304/16.

За таких обставин, визнання недійсним та скасування рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради № 110 від 12.07.2016 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_2П.", якими як встановлено в судовому засіданні з показів голови сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_2 користується з 1996 року, але так як право власності на будинки не оформлювалося та які вже знищино, а земельні ділянки продовжують перебувати в користуванні, чого ніхто не заперечував і не спростовувава, а тому івизнання недійсним рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради від 13.04.2017 року № 230 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду гр. ОСОБА_2; визнання недійсним договорів оренди землі від 12.06.2017 року; зобов»язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 сільські раді Новоукраїнського району Кіровоградської області земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, кадастровий номер :51:000:0542 та земельну ділянку загальною площею 0,2469 га, кадастровий номер :53:000:0077 суперечить вищезазначеним нормам Закону та принципам верховенства права (ст.8 Конституції України), статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право мирно володіти своїм майном) і є несправедливим відносно ОСОБА_2

Окрім цього, суд відзначає, що відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Цьому кореспондують норма ч.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку та норма п.«г» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, визнання незаконним чи протиправним відповідного рішення органу місцевого самоврядування (у даному випадку рішення зі земельних питань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою) та його скасування чи визнання недійсним повинно обґрунтовуватися в першу чергу дійсно існуючою суперечністю між змістом такого оспорюваного рішення та нормами чинного законодавства України.

Проте, заявляючи цей позов і підтримуючи його в суді, прокурор не наводить жодного доводу на засвідчення невідповідності прийнятого Рішення № 110 певним конкретним приписам закону.

Зокрема, позивач не наводить і не обґрунтовує яким чином надання громадянину України дозволу на розроблення проекту землеустрою суперечить нормам чинного законодавства України, чому відповідна заява (клопотання) ОСОБА_2 була задоволена протиправно, яким повинно бути законне рішення сільської ради з цього питання, які положення нормативно-правових актів це підтверджують тощо.

Відтак, суд, вирішуючи цей спір на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, не знаходить яких-небуть підстав для висновку про суперечність змісту прийнятого рішення сільської ради положенням чинного законодавства України, що повинно бути передумовою для визнання такого рішення протиправним і його скасування.

Більш того, як вбачається зі змісту Рішення № 110, воно було прийнято в порядку реалізації права громадян України на безоплатне отримання земельних ділянок відповідно до граничних норм (розмірів) безоплатної приватизації.

У цьому контексті суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність. А частиною 7 цієї ж статті на такий орган покладено обов»язок провести розгляд клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову у його наданні. При цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об»єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У даному ж випадку з матеріалів справи не вбачається та не обґрунтовується стороною позивача факту існування підстав для відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_2, тобто не встановлено потенційної можливості прийняття ОСОБА_4 сільською радою інших Рішень, аніж ті, які було оформлено рішеннями сільської ради від 12.07.2016 року № 110 та від 13.04.2017 року № 230. Отже, стверджуючи про незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки в оренду фізичної особи, прокурор, водночас, не вказує на нормативне обґрунтування такого твердження, тобто не покладається на норми чинного законодавства, які забороняли би надавати землю ОСОБА_2 або ж обумовлювали необхідність прийняття якогось іншого рішення зі сторони органу місцевого самоврядування.

Окремо суд також звертає увагу й на те, що при прийнятті рішення в даній справі слід взяти до уваги та дати оцінку тому, що за спірним рішеннями у ОСОБА_2 виникли права, які підпадають під правовий захист за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, у такому разі втручання в майнові права особи повинно відбуватися з дотриманням трьох критеріїв, за якими слід оцінювати захід втручання на предмет його сумісності з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Щокін проти України», «Сєрков проти України»). Більш того, у цьому контексті суд також звертає увагу на позицію Європейського Суду з прав людини, яку він виклав у рішенні в справі «Стретч проти Сполученого Королівства», де вказав на те, що особасубєкт приватного права, не повинен відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки».

Як зазначено у статті 1 протоколу №1 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на їх думку, є необхідними для здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У своєму тлумаченні фрази «мирне володіння» Комісія та Суд часто розрізняють поняття «позбавлення власності» і «»контроль за її використанням».

Наприклад у відомій справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції (1982) заявники скаржились на те, що постанова муніципалітету міста Стокгольм, яка дозволяла місцевій владі відчужувати за своїм бажанням практично без обмежень будь-яку власність, порушувала їхнє право власності за статтею 1 Протоколу №1. Суд ухвалив, що хоч подібне відчуження теоретично залишало за власниками право користуватись та розпоряджатись своєю власністю, однак практично їхні можливості робити це були обмежені настільки, що застосування шведського закону справді порушувало їхнє право на вільне володіння своїм майном.

Розглянувши справу, Суд також підкреслив свою думку про те, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, обмеження чи користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, контролю за її використанням та надання відшкодування.

Однак, заявляючи даний позов прокурор жодним чином не обґрунтовує відповідність своїх вимог таким критеріям, які випливають з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод її протоколів та визначені практикою Європейського Суду з прав людини, не обґрунтовує підставність, допустимість і законність втручання в право фізичної особи на мирне володіння майном, відповідно до цих критеріїв і принципів, не обґрунтовує правомірність покладення на фізичну особу відповідальності за дії органу влади, що не може визнаватися належним і достатнім для прийняття судом рішення, про яке просить прокурор, із урахуванням прав та інтересів усіх учасників спірних правовідносин.

Також, як встановлено судом, ОСОБА_2 за власні кошти виготовила проект землеустрою, а ОСОБА_4 сільська рада не претендує на витребувані земельні ділянки.

Окрім цього, суд зазначає, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однак, зі змісту даного позову, його обґрунтування та його вимог не вбачається яким чином задоволення відповідних позовних вимог забезпечить досягнення мети цивільного судочинства й яким чином воно може відновити порушені права й інтереси учасників спірних правовідносин, більш того порушення яких, як вже зазначено вище, не доведено належним чином.

Резюмуючи суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у звязку з чим, заявляючи певні позовні вимоги особа повинна нести тягар їх доказування. Однак, у даному випадку позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог і ним не було доведено протиправності оспорюваного рішення з тих підстав, які заявлені за цим позовом.

У зв'язку з чим, зважаючи на необґрунтованість доводів позивача, суд приходить до висновку про те, що у позові слід відмовити повністю.

Судові витрати при вирішенні цивільного спору у відповідності до ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 81-82, 133, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до ОСОБА_4 сільської ради Новоукраїнського району, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування: рішень сесії ОСОБА_4 сільської ради № 110 від 12.07.2016 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_2П."; рішення сесії ОСОБА_4 сільської ради від 13.04.2017 року № 230 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду гр. ОСОБА_2 та визнання недійсними договорів оренди землі від 12.06.2017 року площею 0,5000 га, кадастровий номер :51:000:0542 та площею 0,2469 га, кадастровий номер :53:000:0077 та зобов»язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 сільські раді Новоукраїнського району Кіровоградської області земельні ділянки, площею 0,5000 га, кадастровий номер :51:000:0542 та площею 0,2469 га, кадастровий номер :53:000:0077 та зобов'язання повернути земельні ділянки площею 0,5000 га, кадастровий номер :51:000:0542 та земельну ділянку загальною площею 0,2469 га, кадастровий номер :53:000:0077 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 20 березня 2018 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз