Справа № 234/3043/18
Провадження № 2/234/1618/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.

секретар судового засідання Куцик Н.Є.,

справа № 234/3043/18

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

13.03.2018 року ОСОБА_1звернулася із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 27.08.2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3, 02.07.02007 року народження. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.08.2009 року шлюб між сторонами розірвано. На підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21.08.2009 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 15.05.2009 року й до повноліття, тобто до 02.07.2025 року, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату та сплачує аліменти на користь позивачки у розмірі 748,65 грн. Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року ч. 2 ст. 182 СК України була викладена в новій редакції. На підставі ст. 182, 192 СК України просила суд винести рішення, яким збільшити розмір аліментів, призначених рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21.08.2009 року, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 з 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач у судовому засіданні підтримала свій позов та суду пояснила, що у зв'язку зі змінами у законодавстві просить її позов задовольнити. Відповідач сплачує аліменти на її користь, але у зв'язку зі змінами у законодавстві сплачує у меншому розмірі.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки.

Вислухавши думку сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини по первісному позову та зустрічному позову регулюються Сімейним Кодексом України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6)

Рішенням Краматорського міського суду від 21.08.2009 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 15.05.2009 року й до повноліття, тобто до 02.07.2025 року, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 7) Рішення набрало законної сили 01 вересня 2009 року.

Згідно довідки про склад сім'ї син ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою (а.с. 8)

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення Краматорського міського суду від 23.03.2015 року), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» .

Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року частину 2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Частина 2 статті 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, за змістом норми ст. 192 СК України особа, яка отримує аліменти може звернутися з позовом про збільшення розміру аліментів у випадку, якщо погіршилося її матеріальне становище або стан її здоров'я, або поліпшилося матеріальне або сімейне становище платника аліментів, а також стан його здоров'я. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»).

Стаття 192 Сімейного Кодексу України, на яку посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, містить перелік підстав для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, як підстава, на яку посилається позивач, відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Доказів на підтвердження зміни майнового або сімейного стану сторін суду не надано.

Також, позивач не надала суду доказів існування обставин, що у відповідності із ст.192 СК, є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Жоден нормативний акт, в тому числі й ст. 182 СК України, і Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» не передбачають, що зміна законодавства, яке регламентує визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, зокрема збільшення цього розміру, є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень або для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Натомість виходячи з сукупності приписів ст.ст. 2, 18, 22, 71 Закону України «Про виконавче провадження», збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності таким нормативним актом та винесення відповідної постанови роботодавцеві боржника, якщо аліменти з нього стягуються за місцем роботи.

Посилання позивача на те, що відповідно до ст. 192 СК України збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для ухвалення рішення про збільшення стягнутих з відповідача на її користь аліментів на сина, суперечить цій статті.

Отже, враховуючи всі обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, у зв'язку з чим в позові Мусієнко Я.В. необхідно відмовити.

Згідно ст. 141 ч. 7 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позов не підлягає задоволенню, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 265, 280 ЦПК України, ст. ст. 180-184, 192, Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд.

Суддя