ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-551/09 Номер провадження 22-ц/814/554/18Головуючий у 1-й інстанції Савченко А.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Одринська Т.В.,

судді: Панченко О.О., Лобов О.А.

за участю секретаря Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбут» на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самовільно збудований гараж, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, та ВАТ «Полтавтрансбут» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Змінивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на самовільно збудований ОСОБА_3 гараж на виділеній ОСОБА_2 земельній ділянці в АДРЕСА_1 в автогаражному колективі «Козацький курінь». Вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги вмотивував тим, що рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради № 383 від 09 вересня 2003 року позивачу було надано земельну ділянку площею 28 м.кв. в постійне користування для будівництва гаража розміром 3,8х6,0 м. в автогаражному колективі «Козацький курінь», що знаходиться у житловому масиві по АДРЕСА_1. У визначені строки будівництво гаража не було здійснено, тому рішенням виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради № 263 від 10 червня 2008 року продовжено строк для будівництва гаража до 30 червня 2010 року.

На виділеній ОСОБА_2 земельній ділянці, як вказує позивач, ОСОБА_3 здійснив самочинне будівництво гаража, чим порушив законні права та інтереси ОСОБА_2

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самовільно збудований відповідачем ОСОБА_3 гараж на виділеній позивачу земельній ділянці в АДРЕСА_1 в автогаражному колективі «Козацький курінь». Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2009 року доповнено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самовільно збудований гараж та усунення перешкод. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні ним дій по реєстрації права приватної власності на будівлю гаража у АДРЕСА_1 в авто гаражному колективі «Козацький курінь» та користування земельною ділянкою площею 28 м.кв. за вказаною адресою.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 травня 2018 року поновлено ТОВ «Полтавтрансбуд» строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року.

З заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року та додатковим рішенням цього ж суду від 18 травня 2009 року не погодилося товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» та подало апеляційну скаргу, вважають що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувані рішення порушив їхні права, оскільки справу розглянув без їхньої участі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ОСОБА_3 на праві власності належав гараж АДРЕСА_2, який був у встановленому законом порядку знесений ВАТ «Полтавтрансбуд» в зв'язку з будівництвом багатоповерхового будинку. Згідно договору компенсації за знесений гараж ВАТ «Полтавтрансбуд» побудувало ОСОБА_3 гараж по АДРЕСА_3.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до суду не направили.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача та доводи сторін, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 383 від 09.09.2003 року ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 28 кв.м. в постійне користування для будівництва гаража розміром 3,8х6,0 м. в одному боці з існуючими гаражами авто-гаражного колективу «Козацький курінь», який розташований у житловому масиві по АДРЕСА_1. Термін дії даного рішення 3 роки, а будівництво гаража необхідно виконати до 30.09.2004 року.

Рішенням Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 263 від 10.06.2008 року продовжено термін дії рішення № 383 від 09.09.2003 року про надання земельної ділянки для будівництва гаражу в одному блоці з існуючими гаражами авто-гаражного колективу «Козацький курінь» по АДРЕСА_3, будівництво якого веде ОСОБА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що земельна ділянка була надана позивачу відповідно до вимог чинного законодавства для будівництва гаража, проте відповідач без належного дозволу та всупереч волі позивача самочинно збудував гараж на земельній ділянці користувачем якої є ОСОБА_2, чим порушив права останнього.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком та вважає його таким, що суперечить нормам матеріального права які регулюють питання визнання права власності на самочинно побудоване майно.

За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказував, що ОСОБА_3 порушив його право на користування земельною ділянкою самовільно збудувавши на ній гараж по АДРЕСА_1.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що гараж був побудований ВАТ «Полтавтрансбут» та переданий ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3, згідно договору компенсації за знесений гараж від 7 березня 2008 року. (т.1 а.с. 171, 172)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не встановив хто саме є власником спірної земельної ділянки та чи дійсно на спірній земельній ділянці ОСОБА_3 самочинно збудував гараж. Суд першої інстанції належним чином не встановив чи порушують права інших осіб вимоги про визнання права власності на самочинно збудований гараж.

Крім того, частиною першою, другою статті 376 ЦК України, визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Частинами п'ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведені висновки узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постановах від 27 травня 2015 року № 6-159цс15 та від 02 грудня 2015 року № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду у справі № № 640/13030/16-ц від 04 червня 2018 року.

У п. 12 зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не дотримано порядку позасудового врегулювання питання щодо визнання права власності та не доведено, що саме ОСОБА_3 порушив його право, як користувача спірної земельної ділянки.

Ухвалюючи рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво, суд не врахував, що належним відповідачем у справі про самочинне будівництво є відповідна (сільська, селищна, міська) рада, до компетенції якої належить вирішення питань щодо розпорядження землями відповідних територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (статті 8 - 12 ЗК); вирішення питання вибору, вилучення (викупу) земельних ділянок, надання дозволу на будівництво об'єктів містобудування; вирішення питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій (ст. 12 Закону "Про планування і забудову територій").

Також, слід звернути увагу, що спірний гараж не був побудований позивачем, а, як встановлено судом, ТОВ «Полтавтрансбуд». Позивачем не доведено, що зазначений ним гараж збудований на виділеній йому земельній ділянці.

Таким чином, судом не встановлено, що діями ОСОБА_3 порушені будь-які його права, що підлягають захисту в судовому порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права й допущені порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року необхідно скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги, щодо підстав скасування додаткового рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2009 року, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2009 року доповнено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самовільно збудований гараж та усунення перешкод. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні ним дій по реєстрації права приватної власності на будівлю гаража у АДРЕСА_1 в авто гаражному колективі «Козацький курінь» та користування земельною ділянкою площею 28 м.кв. за вказаною адресою. (т. 1 а.с. 85, 86).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 січня 2010 року додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі. (т.1 а.с 145, 146).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2010 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду. (т. 1 а.с. 162).

Оскільки, додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2009 року скасовано, то колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбут» на вказане додаткове рішення необхідно закрити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ст. 376 ст. 381-384 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбут» - задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 січня 2009 року - скасувати. Ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самовільно збудований гараж відмовити.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбут» на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на самовільно збудований гараж.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018 року.

Головуючий суддя Т.В.Одринська

Судді: О.О. Панченко

О.А.Лобов