АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/4124/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддя-доповідач Поліщук Н.В.

судді Білич І.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Осаулова А.А. 15 лютого 2018 року о 11 год. 15 хв. у м.Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК", ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним укладений 25 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ "ФІДОБАНК" договір іпотеки №014/0398/81/02080;

- скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження №6838476 про державну реєстрацію іпотеки, що зареєстровано у Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Юдін М.А.;

- скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження №4870060 про заборону на нерухоме майно, що зареєстровано у Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 25 квітня 2007 року за №4870060 приватним нотаріусом Авдієнко В.В.;

- скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження №6838479 про державну реєстрацію іпотеки, що зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Юдін М.А., підстава виникнення іпотеки - договір іпотеки;

- скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження №4870354 про заборону на нерухоме майно, що зареєстровано у Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майно від 25 квітня 2007 року за №4870354 приватним нотаріусом Авдієнко В.В., підстава обтяження договір іпотеки, 668, 25 квітня 2007 року;

- встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для внесення уповноваженою особою запису щодо скасування реєстрації іпотеки та заборони відчуження предмету іпотеки за договором іпотеки №014/0398/81/02080 від 25 квітня 2007 року, що укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «АКБ «Престиж» саме:

- земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,08 гектарів, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянів сільська рада, с/т Пролісок;

- садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2002 року між ним та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

25 квітня 2007 року між ним та ВАТ "АКБ "Престиж", правонаступником якого є ПАТ "ФІДОБАНК", укладено Кредитний договір №014/0398/81/02080, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 100000 доларів США на строк до 24 квітня 2019 року, за користування якими він зобов"язався сплачувати проценти у розмірі 12,5% річних.

З метою забезпечення кредитних зобов"язань, 25 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ "АКБ "Престиж" укладено Договір іпотеки №014/0398/81/02080. Предметом іпотеки є земельна ділянка - кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,08 гектарів, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянів сільська рада, с/т Пролісок та садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Посилаючись на те, що майно, яке передане в іпотеку, набуте під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і, оскільки він не надавав своєї згоди на передачу його у заставу, просить визнати договір іпотеки недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви. Зазначає, що з наданої нотаріально посвідченої заяви, відповідно до якої він надає своїй дружині згоду на передачу майна в іпотеку, не можна дійти висновку, що згода стосується саме Кредитного договору №014/0398/81/02080, а відтак така заява не є доказом.

Одночасно зазначає, що відповідно до заяви він надає згоду на передачу в іпотеку майна, що належить подружжю, проте відповідно до договору дарування майно є власністю його дружини.

Вказує на неможливість застосування у цій справі строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "ФІДОБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію банку посилається на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, подання позову з пропуском строків позовної давності.

Одночасно зазначає, що 19 жовтня 2017 року повідомляв суд про відступлення права вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами на користь ТОВ "ФК "АВЕРАЖ" на підставі Договору про відступлення права вимоги №2 від 29 серпня 2014 року, відтак банк не є належним відповідачем та просить замінити його на правонаступника.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити із викладених в ній підстав.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, спростовані даними нотаріально посвідченої заяви, відповідно до змісту якої він надав згоду та не висловив заперечень на передачу його дружиною в іпотеку нерухомого майна.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено, що 06 грудня 2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

25 квітня 2007 року між ОСОБА_8та ВАТ "АКБ "Престиж", правонаступником якого є ПАТ "ФІДОБАНК", укладено Кредитний договір №014/0398/81/02080, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 100000 доларів США на строк до 24 квітня 2019 року, за користування якими він зобов"язався сплачувати проценти у розмірі 12,5% річних.

З метою забезпечення кредитних зобов"язань, 25 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ "АКБ "Престиж" укладено Договір іпотеки №014/0398/81/02080. Предметом іпотеки є земельна ділянка - кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,08 гектарів, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянів сільська рада, с/т Пролісок та садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Згідно із договором іпотеки, земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 28 січня 2005 року Хотянівською сільською радою на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 листопада 2004 року.

Згідно із договором іпотеки, садовий будинок (об"єкт незавершеного будівництва) з надвірними будівлями та спорудами, що розміщені на цій земельній ділянці, також належить іпотекодавцю.

Відповідно до п.2.1.5 договору іпотеки згода чоловіка іпотекодавця на укладення договору іпотеки викладена окремою заявою, яка залишається на зберігання в справах нотаріуса.

Відповідно до змісту нотаріально посвідченої заяви, складеної ОСОБА_2:

Я, ОСОБА_2, даю згоду своїй дружині, ОСОБА_4, передати в іпотеку, належне нам на праві спільної сумісної власності, нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,0898 гектарів, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т «Пролісок» та САДОВИЙ БУДИНОК незавершений будівництвом, готовність складає 62%, (об'єкт незавершеного будівництва) за адресою: АДРЕСА_2. За ціною та на умовах на її розсуд.

Зміст ст.ст. 60-65, 74 Сімейного Кодексу України мені відомий.

Зміст заяви дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 надана згода дружині ОСОБА_4 на передачу в іпотеку конкретно визначеного нерухомого майна, будь-яких застережень або обмежень заява не містить.

За змістом частини першої статті 203, частинипершої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочинує недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами1-3, 5 та 6 статті 203 цьогоКодексу, і, зокрема, колизміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

За змістом статті 60 СКУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належитьдружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦКУкраїни та статті 6 Закону України «Проіпотеку» майно, щоє у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Верховний Суд України 30 березня 2016 року у справі №6-533цс16 висловив наступну правову позицію:

За змістом частини першої статті 203, частинипершої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочинує недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами1-3, 5 та 6 статті 203 цьогоКодексу, і, зокрема, колизміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставоюнедійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СКмайно, набуте подружжям за час шлюбу, належитьдружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, щозалишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель маєправо в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїхвимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦКУкраїни та статті 6 Закону України «Проіпотеку» майно, щоє у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналогічну позицію Верховний Суд України викладав і раніше у справах №6-1622цс15, №6-1912цс15.

Матеріалами цієї справи підтверджено, що ОСОБА_2 надав письмову згоду на передачу в іпотеку нерухоме майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Доводи скарги, що заява не містить конкретного визначення щодо забезпечення якого саме зобов"язання вчинена заява, безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону.

Законодавство не містить обов"язку про те, що у нотаріально посвідченій згоді має бути чітко зазначено, для якого саме зобов"язання надається забезпечення, проте цього може вимагати практика ділового обороту, з метою уникнення не порозумінь або неточностей.

З обставин справи убачається, що згода є беззастережною. Так, ОСОБА_2 дав згоду на передачу майна в іпотеку "за ціною та на умовах на її (дружини) розсуд". Договір іпотеки та нотаріально згода посвідчені одним і тим самим нотаріусом в один день на послідовних нотаріальних бланках.

Окрім того, п.3.5 кредитного договору містить умову, що забезпеченням зобов"язання виступає те саме нерухоме майно, що вказано у договорі іпотеки.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що згода надана для забезпечення кредитних зобов"язань ОСОБА_2, а не будь-яких інших, та за його ж згодою.

Посилання в апеляційній скарзі на Договір дарування земельної ділянки від 30 листопада 2004 року відхиляються колегією суддів, ураховуючи що договір не був предметом дослідження в суді першої інстанції, підстави позову не ґрунтуються на обставинах цього договору, копія договору не посвідчена у встановленому законом порядку, не містить повного тексту в графі "Предмет договору", одночасно предметом іпотеки за спірним договором є земельна ділянка, що набута у власність на підставі Державного акту на право власності, а не на підставі Договору дарування.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності застосування строків позовної давності, а також посилання відповідача у відзиві на застосування цих строків, відхиляються колегією суддів, оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, а не у зв"язку із пропуском строків позовної давності.

Заява представника відповідача, викладена у відзиві на апеляційну скаргу, щодо залучення в якості правонаступника ТОВ "ФК "АВЕРАЖ" відхилена колегією суддів, оскільки доказів процесуального правонаступництва (зокрема, переходу права вимоги за договором іпотеки) матеріали справи не містять.

Порушень норм процесуального права, яка давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

В.В. Соколова